162 



godegjøre den. Senere, i 1895. kom jeg til Ims og gjorde da den 

 meddelte tegning. Ved Ims rinder ud en elv, 1 km. lang, fra det 

 lille Liavand, Ved at sprænge ud en kanal i fast fjeld ved elvens ud- 

 løb af våndet, har man sænket dette sidste omtrent 3 m. og saaledes 

 faaet blottet den flade overside af kiselguren, som i tidens løb havde 

 dannet sig under våndet langs strandene. Paafaldende er det, at kisel- 

 o-urmasserne undertiden ender ud mod det dybere vand med skraanin 

 ger, som kan være 4 m. høie og saa steile som paa 30''. 



Man spadede tidKgere kiselguren op, som man spader torv; den 

 er nemlig ved optagningen seig lig ler (den indeholder 80 pct. vand). 

 Stykkerne kjørtes paa trillebør et stykke bort for at tørres paa stene 

 og klipper. Naar de var bleven nogenledes tørre, stilledes de sammen 

 i smaa stakker („skry") og, hvis der kom vedholdende regnveir, i no- 

 get større stakker. 



Kiselgurens øverste lag i et par centimeters tykkelse var urent og 

 ubrugeligt; resten deltes i 5 sorter, hvoraf den første sort var næsten 

 aldeles h\'id; deraf var der omtrent en fjerdedel; de følgende sorter 

 var mere og mere rustf arvede. Gravningen gik meget let for sig; de 

 forskjellige sorter laa i lag; den eneste ulempe havde været, at der 

 omtrent 70 cm. under overfladen laa et ubrugeligt lag, der var 5 til 

 15 cm. tykt, meget blødt og opfyldt med halvforraadnende plantedele. 

 Ved arbeidet var ved mit besøg fremkommet store grave, h-vds bund 

 laa dybere (omtrent 2 m.) end overfladen af våndet. Dette sivede 

 imidlertid saa langsomt til. at man ikke havde nogen vanskelighed ved 

 at holde gravene tørre. Før paa sommeren havde der arbeidet 50 — 70 

 mand, som havde udvundet 2500 tons kiselgur, pakket i 10000 sække. 

 Senere var arbeidet stoppet og gravene stod fulde af vand, saaledes 

 som det sees af tegningen. I baggrunden af denne betegner den lyse 

 stribe langs våndet stranden, som blev lagt tør ved at våndets over- 

 flade sænkedes. 



Nu er der ifølge velvillig meddelelse fra hr. konsul Hans Falck 

 i Stavanger under en tysk fagmands ledelse ved Ims anlagt en større 

 fabrik for tilgodegjørelsen af kiselguren; denne bringes ved hjælp af 

 BU staaltraadluftbane i vaad tilstand lige ned til fabriken. hvor der er 

 tørrehuse og et kunstigt tørreapparat; sidstnævnte har vist sig nød- 

 vendigt, fordi vort klimat ikke er varmt nok og man ikke kan stole 

 paa veiret. Lufttørring er god. men man faar forlidet færdig ved den; 

 den tørre gur males i en mølle og fyldes i sække. 



