173 



sig til et meget tyndt vandlag, hvori de fleste infusionsdyr dog er 

 istand til at bevæge sig, ialtfald til en vis grad. Denne foranstalt- 

 ning er nødvendig, fordi de sterkere linser maa skrues saa. langt ned 

 til undorsøgt^lsescbjektet, at de ufeilbarlig vil komme +il at berøre 

 en fritliggende vanddraiabes øvre vandlag, hvad der vil "voldei megen 

 uleilighed og ofte endog aldeles umuliggjøre en saadan undeTSøgelse. 



Har vi faaet vor amphileptus heldig anbragt under dækglasset, og 

 ved hjælp af vor 30 ganges forstørrelse har indstillet glaspladen saa- 

 ledes, at dyret er kommet til at ligge saavidt muligt midt i syns- 

 feltet, saa skifter vi linse og kan nu eksempelvis betragte vort objekt 

 ved en 150 ganges forstørrelse. 



Er dyret i bevægelsei, maa vi med haanden dreie og føre glas- 

 pladen, saa vi stadig har det inden det gjennem linsen sigtbare om- 

 raade (sjnsfeltet), som er desto mindre, jo sterkeTe den anvendte for- 

 størrelse er. Er bevægelsen særlig livlig, kan dette imidlertid volde 

 megen ulempe og \ høi grad besværliggjøre iagttagelsen. Vi anvender 

 da et bedøvningsmiddel, enten en saltsur løsning a.f det til lokalbedøv- 

 ning saameget anvendte cocain (cocainclorat) eller en blanding af 

 dette med methyl-alkohol og destilleiret vand. For iagttagelsei af viss© 

 finere strukturforholde er det ofte nødvendigt at dræbe dyret og be- 

 handle det med en opløsning af dobbelkromsur kali. 



Ved mindre indgaaende undersøgelser er det imidlertid tilstræk- 

 kelig at iagttage det i rent vand liggende levende eksemplar, hvis 

 bevægelse forøvrigt ogsaa> kan hemmes ved bortsugning af endel af 

 våndet med et stykke trækpapir. 



Ved 150 ganges forstørrelse bliver fimreciliebeklædningen tydelig 

 synlig. Vi kan ogsaa nu se de to runde kjeirner, der er beliggende 

 omtrent midt i den af finkornet protoplasma bestaaende kropsniasse 

 (se figuren) og det bagenfor disse liggende pulserende hulrum, der er 

 saa karakteristisk for disse encelladei væseneT. 



Paa undersiden, lige ved begyndelsen af den svanehalsagtige for- 

 længelse, ser vi den runde cellemund omgivet af sit peristom. Lige- 

 som hos trompetdyret frembringer peristomets cilier ved sin bevægelse 

 en "malstrøm", hvori de til næring tjenende legemer bliver revet med 

 og ført hen til mundaabningen. 



Hos ingen encellede væsener findes egentlige organer, og da vor am- 

 phileptus er et celleindivid, maa alle funktioner udføres af det samme 

 protoplasma, der udgjør dja-ets hovedbestanddel. Fordøielse', opsug- 



