174 



ning og ekskretioii, alt foregaar her i denne bløde, eiendommelige 

 masse, der eier de rigeste og mangfoldigste egenskaber, og hvortil al 

 livskraft i dyre- og planteverdenen synes at være knyttet. 



Vor amphileptus afgiver altsaa et udmerket eksempel paa, hvor- 

 ledes eit enkelt celleindivid er istand til at udføre alle' de^ for livet 

 nødvendige funktioner, bevægelser, ernæring, stofskifte, kort sagt alle 

 •de funktioner, som hos de høiere organismer foregaar ved hjælp af vid- 

 løftigt specialiserede organsystemer. Vi faar ved betragtningen af 

 dette emkelt hyggede celledyr eit indblik i organisineverdenens bygning 

 og væsen og et udsyn over dens oprindelse og udvikling, som vi van- 

 skelig vilde have' faaet ved betragtningen af en mere sammensat dyre- 

 eller planteart, hvis samlede kropsmasse jo dog ikke er andet end en 

 uhyre ansamling af celler, der staar i gjensidigt, vekselvirkende for- 

 hold til hverandre og ved em mere' eller mindre gjennemført speciali- 

 sering og arbeidsdeling søger at hæve det hele store cejlesamfund over 



Fig. 12. Trachelius ovum. 



de mindre vel organiserede, paa saonme maade som i de- rent menne- 

 skelige forholde de store samfund netop ved sin fremskredne speciali- 

 sering af arbeidet vinder overtaget over de smaa. Ligesom det er 

 hensigtsmæssighedshensyn, som har bragt menneskene til at slutte sig 

 sammen til arbeide for fælles interesser, saaledes har dette grund- 

 princip bevirket die oprindelig selvstændigt levende celleindividers 

 sammenslutning, og vi finder i organismérækken igjen de samme 

 faser, som menneskesamfundene har gjennemgaaet, fra de løst for- 

 bundne, af et ringe individantal bestaaende cellehorder med sin endnu 

 store frihed for enkeltindividerne til den fastere formede cellestat med 

 sin betydeligere indskrænkning af den individuelle selvstændighed. 



En betragtning af de lavere og laveste livsformer lærer os altsaa, 

 at udviklingen af det menneskelige samfund i grunden følger de 

 samme love, hvorefter den hele organismeverden har udformet sig af 

 de oprindelige enkle cellevæsener, der nu af alle virkelige naturforsker© 

 ansees at have været den primære form for alt liv. Mennesket bærer 

 «.Itsaa samfundsprincipet saa at sige inkarneret i sit eget legeme. 



