176 



af hidtil iikjendte væsener. Den ældste af dem daterer sig fra 1522, 

 og til det nittende aarhundrede er der videre 28; fra 1802 — 1890 

 kommer der yderligere til 134, ialt altsaa 162 observationer over „sø- 

 ormen". Paa grundlag af disse beretninger beskrev Oudemans^) 

 det nye dyr i alle dets detaljer og leverede tillige tegninger af det. 

 Denne Oudemans fremstilling synes at have faaet en merkelig bekræftelse 

 i en senere observation, som nedenfor refereres. Den er vistnok en af de 

 langvarigste og nøiagtigste iagttagelser, der er gjort. Beretningen skriver 

 sig fra en løitnant Lagrésille, der var chef paa den franske kanon- 

 baad ,,1'Avalanclae", som i 1898 opholdt sig i farvandene ved Tonkin. 



I beretningen heder det : 



„I juli maaned ifjor (1897) saa vi fra „Avalanche" udenfor bugten 

 Along for første gang to store dyr af et merkværdigt udseende. Deres 

 længde ansloges til omkring 20 meter og tykkelsen til 2 å 3 meter 

 Det eiendommelige ved disse dyr var, at deres krojj ikke var stiv saa- 

 ledes som hvalernes, men bevægede sig i bølgebevægelse i lighed med 

 slangernes, men saaledes at bugtningerne gik op og ned. Med en re- 

 volverkanon skjød vi paa dem i ca. 600 m.s afstand. De dukkede 

 øieblikkelig under, idet de blæste voldsomt, og efterlod paa overfladen 

 en strømhvirvel som ved en brænding. De kom ikke op igjen, men 

 man troede at have seet deres hoder, som saa ud til at være ganske smaa. 



Den 15de februar iaar (1898) opdagede jeg, idet vi passerede 

 bugten Fai-tsi-Long, igjen nogle lignende dyr. Jeg begyndte straks 

 at gjøre jagt paa dem og lod revolverkanonen lade. Der blev løsnet 

 flere skud paa det ene af dem paa en afstand af 3 — 400 m., og i det 

 mindste to projektiler traf uden tilsyneladende at gjøre det noget. Jeg 

 forsøgte ogsaa at indhente det ved at sætte fald fart forover, men 

 dyret svømmede hurtigere, end „Avalanche" kunde gaa. Imidler- 

 tid, hver gang dyret kom paa grundt vand, vendte det om, hvorved vi 

 vandt indpaa det og kunde se dets voldsomme dimensioner. Det duk- 

 kede hyppig op, og altid saa man dets bølgeformige bevægelser. Hver 

 gang det kom op, kom der først en vandsprut eller rettere en damp- 

 sky, som den fremkaldte ved en voldsom blæsen i modsætning til de 

 almindelige hvaler, som suger vand ind og sprøiter en straale høit op i 

 luften.-) Dyrets farve var graa med talrige sorte finner. Man kunde 



^) The great Sea-Serpent. An historical and critical Treatise. Leiden, 

 Brill, London, Liizoc & Cie. 591 p. Omtalt i ,,Naturen" 1893 p. 118. 

 ^) Dette er en zoologisk feiltagelse, hvad hvalerne angaar. 



Eed. anm. 



