177 



let følge dets spor ved de luftblærer, der kom op fra det, og som paa 

 overfladen dannede ringe af 4 — 5 meters diameter. \) Et øieblik troede 

 jeg at skulle naa det, men det dukkede utvilsomt, thi det kom tilsyne 

 igjen bag kanonbaaden. Jagten fortsattes forgjæves omtrent halvanden 

 time og maatte opgives paa grund af nattens frembrud. 



Den 24de februar saa vi atter to af disse dyr i bugten Fai-tsi-Long, 

 der var da ombord hos os kommandanten og 8 officerer paa „Bayard". 

 Yi jagede efter det ene i 35 minutter, og en gang saa vi det ganske 

 tydelig fra siden i en afstand af omkring 200 meter svømmende bort- 

 over våndet. Det havde tre bugtninger uden afbrydelse og endte i et 

 hoved, som lignede noksaa meget en sælhunds, neppe dobbelt saa stort. 

 Yi kunde ikke se, hvorledes dyrets hale var. 



Det var den eneste gang, vi saa dyrets bugtninger sammenhæu- 

 gende; indtil da kunde man troet, at det, vi kaldte for bugtninger, var 

 pukler, som kom frem den ene efter den anden, men efter alle øien- 

 vidners udsagn kan man ikke længer tvile, thi vi havde, før bugtnin- 

 gerne dannede sig, seet dyret komme op i hele sin længde, lige tykt 

 hele veien. To af de tilstedeværende officerer havde fotografiapparat; 

 de kunde godt have brugt det i dette øieblik, men de blev staaende 

 saa forbansed-! over, hvad de saa, at da de lik summet sig til at vende 

 det i den rigtige retning, dukkede dyret under og kom derefter op 

 igjen saa langt borte, at det var vanskelig at fotografere det. 



Disse dyr, som vi saa fra „Avalanche", er ukjendte. Deres længde 

 er omki-ing 20 m. (minimum), farven graa og sort; hodet ligner en 

 sælhund, og med kroppen udfører det bølgeformige bevægelser, som 

 ofte er meget udtalte; deres ryg er klædt med en slags sagtænder, 

 hvad der berøver dem enhver lighed med de kjendte hvaler; som disse 

 sidste røber de sin nærværelse ved en stølende blæsen, men de sprøiter 

 ikke ud vand, som de har suget ind saaledes som balena, det er sna- 

 rere deres voldsomme respiration, som fremkalder en slags fordampning 

 af våndet, der slynges frem i form af fin regn og ikke i straaler." 



Løitnanten slutter dernæst saaledes: „Høist sandsynlig turde disse 

 dyr have været kjendt og frj^gtet af annamiterne og have givet dem 

 ideen til den drage, som, modificeret og forstørret i legenden, er saa 

 at sige „heraldiseret" til at danne deres nationale emblem.'' 



CBull. de la Société zoologiqvie de Trance 1902.) 



^) Noget lignende er ogsaa iagttaget med de antarktiske sælliunde. 



Naturen 1903. 12 



