178 



Ildprøven paa Sydhavsøerne. 



I rien gamle verden var det som bekjendt skik, at prester he- 

 viste sin liellighed, eller andre mennesker sin uskyldighed ved at gaa 

 over glødende kul eller glødende j^logjern med nøgne fødder. Dianas 

 prestinder i Castabala i Cappadokien foretog denne eiendommelige cere- 

 moni, og et af Apollos presteskaber i Soracte ved Rom gjorde det 

 samme paa gudens aarsfest. Der gaves imidlertid allerede dengang 

 vantro mennesker, som paastod, at de smurte en beskyttende salve 

 paa fodsaalerne, før de betraadte de giødende masser, I nyere tid har 

 man seet vaskninger med alunoplosuing eller fortyndet svovelsyre, som 

 fi-embringer en tyk hornhud, blive anvendt af saakaldte ildkunstnere, 

 som leger med gledende jernstykker. Man kan heller ikke frigjøre 

 sig for den tanke, at de kvinder, som i middelalderen maatte gaa over 

 glødende plogjern for at frigjøre sig for mistanke om utroskab, eller 

 de ,,kongsemner'', som under borgerkrigene bar jern for at bevise sin 

 kongelige byrd, har forstaaet at besk3"tte sig mod forbrænding ved lig- 

 nende midler. 



Fra tid til anden er der ogsaa fremkommet beretninger om lig- 

 nende ildprøver paa forskjellige at Sydhavsøerne. I 1897 havde den 

 udmerkede amerikanske fysiker S. P. Langley anledning til at over- 

 være en saadan ceremoni paa Tahiti og har gjort den til gjenstand 

 for en nøiere undersøgelse. Han havde allerede før ildprøven gjort 

 bekjendtskab med den prest, som skulde udføre den ; han skildres som 

 en ualmindelig vakker og sjelden intelligent mand. Presten paastod 

 at han i kraft af sine trj^Ueformler, som han ogsaa kunde lære andre, 

 og ved hjælp af en guddom, som tidligere havde hørt hjemme der 

 paa øen, kunde gaa uskadt over de glødende stene. Paa spørgsmaalet 

 om, hvilke forberedelser han gjorde i de 2 — 3 dage, som endnu var 

 tilbage til ceremonien, svarede han, at han tilbragte dem i bøn. 



Det til ceremonien udseede sted laa lige ved stranden. Langley 

 fandt her en grav, 2 fod dyb, 9 f od bred og 21 f od lang. Ved siden 

 af laa en haug hugget ved og en haug runde rullestene paa ca. 200 

 stykker. De bestod alle af porøs basalt, og dette viste sig, som vi 

 senere skal hpre, at være en meget vigtig omstændighed. Veden blev 

 siden lagt i graven og stukket ild paa og stenene hobet ovenpaa. I 

 4 timer brændte nu baalet. De lavere stenlag var inde i haugen rød- 

 glødende, medens de stene, som laa yderst, godt kunde berøres med 



