180 



over flammen med sin haand og ophede den til hvilkensomlielst varme- 

 grad uden at spore varmen i den anden ende. 



Det var et meget seværdigt og dygtig udtænkt stykke af de vil- 

 des magi — saaledes slutter Langley sin beretning — men jeg er 

 (næsten med beklagelse) nødt til at sige, at det ikke var noget mirakel. 



En amerikansk læge havde forrige aar anledning til at overvære 

 den samme ceremoni paa Fidji-derne. Iscenesættelsen var ganske 

 den samme som paa Tahiti. Han fik tilladelse til at undersøge fod- 

 saalerne og pnlsen paa de deltagende før og efter ildprøven. For 

 denne fandt ban 90 pulsslag; fodsaalerne var kolde, rene og normale; 

 de viste ingenslags spor af behandling eller forberedelse ved vaskning 

 med kemikalier, der kunde have frembragt hornhud-dannelse. Efter 

 ildprøven var pulsen steget til 120, fodsaalerne \åste sig at være kjo- 

 lia'e ; men benene var meget varme. Stenene var endnu meget varme, 

 meget for varme for at man kunde tåge dem i haanden ; men han 

 overbeviste sig om. at man kunde staa 1 — 2 sekunder paa dem uden 

 at brænde skosaalerne. Ogsaa disse andesitstene viste sig at være 

 meget slette varmeledere. Naar man sætter kobberets varmelednings- 

 evne til 100, saa blev andesitens kun G.(37. Da enhver berøring af 

 fodsaalen med stenene kun var kort (omtrent et halvt secund), og fod- 

 saalerne i begyndelsen var meget kjohge, saa tabte ceremonien ethvert 

 spor af mystik; men iscenesættelsen var ogsaa i dette tilfælde ud- 



merket. 



I tilslutning til disse beretninger kan man ogsaa minde om et 



kunststykke af de indiske ildprester. som lar gyde smeltet kobber paa 

 det nøgne legeme for at bevise sin overnaturlige magt. Med de nød- 

 vendige forsigtighedsregler kan dog enhver gjøre det efter, og i de store 

 støberier kan man ofte finde arbeidere, som stikker haanden i det 

 smeltede metal, uden at det skader dem. Virkningen beror derpaa, 

 at huden omgives med en dampatmosfære, som hindrer enhver berøring 



med den glødende masse. 



(Efter „Prometheus" ved K. V.) 



Lidt om vore edderkoppe. 



Af Euibr. Strand. 



Edderkoppene eller araneiderne, som de ogsaa kaldes, er en dyre- 

 gruppe, som alle og enhver har havt anledning til at stifte bekjendt- 



