181 



skab med. De er nemlig al finde snart sagt overalt, og sees end ikke 

 dyrene selv, finder man ialfald deres spind og net udspændte baade 

 her og der. Men et sligt overfladisk kjendskab, hvorved man i høiden 

 kan adskille en edderkop fra et insekt f. eks., er ogsaa det eneste 

 kjendskab folk flest i vort land har til edderkoppene. Ogsaa af vore 

 zoologer har de været lidet eller aldeles ikke studeret, saa kundskaben 

 om denne del af vor fauna forholdsvis er meget liden. Jeg skal i det 

 følgende give en udsigt over edderkoppenes ydre og indre bygning i 

 sin almindelighed. 



Edderkoppens legeme falder i to tydelige, uleddede afsnit, som vi 

 kan kalde for- og b a g k r o p (se fig.). Forkroppen svarer til det man 

 paa et insekt, f. eks. en flue, adskiller som hoved og bryst, og derfor 

 kaldes den ogsaa af zoologerne med et navn,^) som betyder "hoved- 

 brvst" . Det bedste og mest iøinefaldende kjendemerke paa edderkop- 

 pen er, at de har 4 par ben, mens de egentlige insekter som bek] endt 

 har 3 par. Derfor fik ogsaa edderkoppene og deres nærmeste slekt- 

 ninger af den svenske naturforsker Linné navnet "ottefødde-rne" . 

 De er altid vingeløse, og deres hud er i modsætning til mange af insek- 

 tex'ne ganske bløde, hvorfor de ogsaa er vanskelige at opbevare i sam- 

 linger. Dette har jo ogsaa, for en stor del været aarsagen til, at de 

 er saa lidet undersøgte som de er. — For- og bagkroppen er forbundne 

 med en ganske tynd stilk (petiolus), saa dyret synes næsten afskaaret, 

 Paa hovedbryststykket sidder 2, 4, 6 eller 8 ø i n e (o) samt m u n d- 

 delene, begge dele i forenden, øinene almindelig ovenpaai og mund- 

 •delene under paa "hovedet" . 



Muniddelen© bestaar af to k j æ v e f ø d d e r eller m a n d i b 1 e r, 

 to u n d e r k j æ v e r ejller m a x i 1 1 e r, samt 1 æ b e n. — M a n- 

 d ib 1 erne (kj) er fæstede lige i;nder deu forreste kant af hovedet, er af 

 form sammentrykt cylindriske, afskaaret koniske eller prismatiske, 

 med fladere underside og sidder parallele elleir svagt divergerende. 

 Foruden mindre tænder eller hager paai indsiden bærer de i spidsen 

 en sterkt udviklet, bevægelig, krummet klo, der er bøiet indover, saa 

 de to klørs spidser næsten berører hinanden ; den kan lægges langs 

 mandiblernes indside i en fure, omtrent som bladet i en foldekniv, 

 naar den ikke bruges. Nær spidsen af kløreae findes et bitte lidet 

 hul, som staar i forbindelse med to giftkjertler (g), som ligger i hoved- 

 bi-yststylvket, en paa hver side af spiserøret. Naar edderkoppen griber 



^) Cephalothorax. 



