194 



disse er den "forheksede borggreve af Elbogen", et 95^ kg. tungt 

 stykke meteorjern omtrent af form som et hestehoved, som har ligget 

 paa raadhuset i Elbogen siden det 14de aarhundrede. Man fortalte 

 bm det, at en keiserlig borggreve til straf for sit tyrani blev forvandlet 

 til den fra luften faldne jernblok, og nu vilde han ikke ligg© andet- 

 steds end paa raadhuset i Elbogen. Saa ofte man bragte stykket bort 

 derfra, saa ofte vendte det tilbage detrtil. I virkeligheden har man 

 slaaet en masse stykker af det, og hovedmassen ligger' nu i meteorit- 

 samlingerne i Wien og' Prag. Denne meteorit er merkværdig derved, 

 at det var paa den Widmanstetten opdagede de ved ætsning fremtræ- 

 dende krystalfigurer, som bærer hans navn, og som siden den tid gj sei- 

 der for det sikreste kjendetegn paa det meteoristiske nikkeljern. 



Mere berømt er meteoriten fra Ensisheim (Oberelsass), som for- 

 uden magnetiske metaller indeholder ma^nge jordagtige stoffe. Denne 

 meteorit styrtede i mange menneskers paasyn ned fra en brændende 

 sky paa en ellers klar himmel og slog med tordenlignende brag ned i 

 en hvedemark ved Ensisheim om middagen den 7de november 1492. 

 Af denne hænger der, efterat man har tåget en masse stykker af den, 

 endnu et 55 kg. tungt stykke i den derværende kirke. Oprindelig 

 veiede den 130 kg., men keiser Maximilian I lod straks slaa et stort 

 stykke af til sig, og andre gjorde det samme, da han paa den tid kom 

 med sine mænd gjennem byen paa felttog mod Erankrig. Da^ stenen 

 fløi gjennem luften fra øst mod vest, saa han i det et tydelig seiers- 

 tegn mod franskmændene. Paa den ved siden af stenen hængende 



kirketavle heder det : " — Men de lærde sagde, at de vidste 



ikke, hvad det var ; thi det var overnaturlig, at en saadan sten skulde 

 slaa ned fra luften, isærdeleshed vilde det være et under af Gud, thi 

 aldrig før var det hørt, seet eller fundet beskrevet. Da man ogsaa 

 fandt stenen, da laa den en halv mands høide dybt i jorden, hvad 

 enhver ansaa for, at det var Guds vilje, at den skulde lindes. Og 

 man hørte slaget (knaldet) til Luzern, til Pfillingen og ellers paa mange 

 steder saa sterkt, at folk troede, at det var huse, som ramlede sam- 

 men — — — ." 



I dette tilfælde bliver ikke meteorfaldet i og for sig betvilet, men 

 kun anse&t for et mirakel. Eaphael har jo ligeledes i sin Madonna 

 di Foligno malt et som mirakel anseet mctcorfald. Det merkværdige 

 ved Ensisheimerfaldet er den bemerkning, at lignende aldrig tidligere 

 hverken er hørt eller beskrevet ; thi bortseet fra de talrige herhen- 

 hørende beretninger hos de gamle, — f. eks. om den "vognstore" sten. 



