197 



traditionellei ord: "Siden meteoritfaldet i L'Aigle (1803) og efterat 

 den berømte lærde Biot ha\^de fastslaaet meteoriteirnes kosmiske oprin- 

 delse, har samlingen af disse legemer faaet en stadig voksende værdi." 



1 virkeligheden burde det hede: " efterat de tyske lærde 



C h 1 a d n i, K 1 a p r o t h, Werner, L e o p o 1 d von Buch og 

 Humboldts mening ogsaa havde vundet den fortjente aner- 



kjendelse i Frankrig ." Thi i virkeligheden forholdt det sig 



saaledes, at Paxiserakademiet ved sin 12 aar i forveien mod meteor- 

 stentroen fattede "beslutning" var bragt i en slem knibe, da man i 

 Paris fik underretning om, at der, den 26de april 1803 ved L'Aigle i 

 Normandie, i 5 minutter havde regnet stene fra en rygende sky og 

 under voldsom spektakel, og at utallige- saadanne stene af vegt fra et 

 halvt lod og optil 18 pund var slaaet ned paa en stræknmg af 2 kva- 

 dra.tmile i mange menneskers paasyn. I Paris troede man, at man 

 ■simpelthen- kunde ignorere det hele, og man beklagede igjen i aviserne 

 folket, som havde en saa overtroisk mairei, at han havde- vovet at 

 optage en protokol over en saadan historie og endog sende den til 

 ministeriet. En naturaliehandler ved navn Lambotin, som hurtigst 

 mulig reiste til L'Aigle og paa stedet lod saonle resp. kjøbte 2 — 3000 

 saadanne stene, var klogere end akademiet og regjeiringen, thi han skal 

 i Paris have gjort en glimrende forretning med de fornegtede himmel- 

 stene. Akademiet indhyllede sig i taushed, og først 2 maaneder 

 senere sendte universitet akademikeren Biot til L'Aigle. Han kunde 

 da virkelig ikke undgaa at overbevise sig selv og akademiet om en 

 kjendsgjerning, som allerede forlængst havde naaet '1 anerkj endelse 

 gjennem Tysklands lærde. 



Kommer vi saai til slutning med nogle ord tilbage til den mexi- 

 kanske meteorsten, som har givet os anledning til denne digression, 

 saa maa man erindre, at ikke blot de to i begyndelsen nævnte største 

 meteoriter er fundne i Amerika,, men at overhovedet en stor mængde 

 saadanne udvandrere fra andre dele af verdensaltet har slaat sig ned 

 der. Af de 30 fra republikken Mexiko kj endte fald, som for største 

 delen er jernmeteoriter, var halvdelen større masser, ni stykker vei- 

 ede mere end et ton, og to havde en vegt af 11^ resp. 15f tons. Den 

 ovenfor omtalte' skinkeform er oftere iagttaget hos meteoriter, f. eks. hos 

 meteorjernet fra Hex River Mounts (Capland) og hos den fra Kokstad 

 (ØstrGriqualand) ; begge disse er nu i Wiener Natursistorisches Hof- 

 museums samling. Skinkeformen svarer til den form, som halvsmel- 

 tede masser maa antage under sin flugt gjennom atmosfæren. I de 



