200 



lignende tyk og sterk læderhud. Hvad den fysiologiske betydning 

 heraf er, er vanskelig at sige. Disse dyrs tykke læderhud kan tjene 

 til at beskytte dyret mod stod af drivende isflak, mellem hvilke de 

 ofte sees at svømme. Muligens ogsaa, at læderhuden formindsker 

 varmeudstraalingen. 



Hvidfisken er. som navnet viser, skinnende hvid. Denne farve 

 anlægger dj-ret, naar det blir voksent o: ved 4 — oaarsalderen. Som 

 unger er de først brune og derpaa graa. Levninger af den graa farve 

 kan forøvrigt gjenfindes ogsaa hos de voksne dyr, idet disse har en 

 mørk ring rundt øiet; ligeledes er randen af lulferne og halefinnen 

 mørkfarvet. Allerede hos ganske smaa fostre finder man rigeligt med 

 pigmentceller, hvad der skulde tyde paa, at hvidfiskens forfædre var 

 mørkfarvede. Den hvide farve hos de voksne åyv maa være en senere 

 tillempning for livet mellem isflakene. 



I denne forbindelse kan nævnes, at endnu et arktisk dyr ivaar har 

 gjestet vor vestkyst. Paa gaarden Eebnord i Austreim, nogle mil nord 

 for Bergen, dræbte sidst i mars to gutter en russekobbe eller grøn- 

 landssæl, phoca grønlandica. Kobben havde forvildet sig op i en aker 

 nogle hundrede meter fra søen. Skindet, som jeg havde anledning til 

 at undersøge, viste, at dyret var voksent og fuldt udf arvet. Det var 

 saart og hudløst over større partier — den saakaldte „skabbetid" var 

 saaledes indtraadt for dette individs vedkommende. 



J. G. 



Et underligt monument 



er det, som den i 1881 afdøde apoteker Harald Conrad Thaulow, 

 maleren Frits Thaulows far. i sin tid reiste op paa løkken „Volvat" 

 v^ed Kristiania (navnet „Tavlov" skrevet omvendt). Thaulow var en 

 aandslivlig og for mange ting, ogsaa naturvidenskabebge, interesseret 

 mand. — Han gjorde undertiden, hvad andre ikke faldt paa, hvorfor 

 mange fandt ham rar. og han var i det hele en figur i 60 og 70aarenes 

 Kristiania. — For en geolog er hans af underlige stene opførte monument 

 virkehg interessant. Stenene er af diabas, den eruptivbergart, som 

 forekommer i de almindelige „grønstengange" ved Kristiania; det mer- 

 IceHge ved stenene er imidlertid, at de har ganske anden fonn end de 

 almindelige rullestene og vandreblokke. Som bekjendt har indlands- 

 isen lig en kjæmpemæssig høvl gaaet over landet og tilrundet alle frem- 



