203 



jeg selv engang har været vidne til en saadan akt, om jeg maa kalde 

 det, og, hvad der er det interessante ved dette tilfælde, under saadaune 

 omstændigheder, at de sædvanlige godtkjøbsforklaringer, som viden- 

 skabsraænd giver paa fænomenet, aldeles ikke slaar til. Jeg er ikke 

 overtroisk, jeg staar tvertimod klart og bestemt paa den nuværende 

 videnskabs grundlag, som er eksperimentet. 



Xaar erfaringen foreligger, klart og utvetydigt, saa blæse være 

 med forklaringen. Jeg fornegter ikke resultatet, fordi jeg ikke kan 

 forklare det efter det, som jeg nu ved og kjender, men jeg retter 

 simpelthen min theori efter kjendsgjerningerne; dette kakler jeg den 

 rette moderne videnskabelighed. 



I det af mig omtalte tilfælde blev våndet paavist, og virkelig senere 

 fuudet, under gulvet af min kostald (fjøs) paa Eskjær. 



Den som paaviste det var en prest, som ikke modtog andet for 

 sin uleilighed end „tak". Yi gik langs op med den søndre side, af 

 kostalden, han naturligvis med pilekvisten i haanden, til vi endte ved 

 den vestre ende, hvor „foderbaasen" var. 



Da han erklærede, at der der ikke var spor af vand, svarede jeg, 

 at det vidste jeg godt i forveien, thi der, hvor vi stod, ved døren til 

 foderbaasen, havde jeg anstillet et borefoi"søg og fundet saadanne ge- 

 ologiske forhold, som udelnkkede enhver tanke om vand.^) Efterat 

 have fortalt ham dette, opfordrede jeg ham til at gaa tvers igjen- 

 nem foderbaasen for at undersøge en lavning i marken uord for 

 kostalden, men idet han ifølge denne opfordriog gik tvers igjennem 

 den brolagte noget mørke foderbaas fik han tegn paa vand 3 a 4 me- 

 ter fra det sted, hvor jeg havde boret, og ved at lade sætte en brønd 

 der fik jeg vand til mine kjør. 



I dette tilfælde falder alle forklaringer om selvsuggestion, skjøn 

 efter plantevækst, eller efter geologiske forhold, for ikke at tale om 

 bedrageri, bort. Var dette enestaaende, kunde man selvfølgelig ty til 

 slumpetræffet, men eksemplerne paa fundet vand er for talrige til at 

 denne forklaring kan accepteres. 



Selvfølgelig skulde baade forvalteren og jeg selv bagefter prøve 

 at gaa med kvisten, men ingen af os fik blot antydning af et udslag, 

 skjønt vi nøiagtig vidste, hvor våndet skulde findes. Jeg spurgte na- 

 turligvis pastor Brandt, hvorledes dette skulde forklares, og hvor han 



^) Jeg havde korresponderet om sagen med prof. Johnstrup i Kjøbenhavn. 



