206 



De sidste fund af menneskeben i hulerne nær Mentone. 



Som det vil være de fleste af Naturens læsere bekjendt har man 

 flere steder i Europa, navnlig i Tyskland og Frankrige, fundet menne- 

 skelige skeletter af betydelig ælde. Og det er ved disse^ fund kon- 

 stateret, at mennesket har levet i Europa under den store istid, det vil 

 sigei det tidsrum, hvori hele det nordlige og store dele af det centrale 

 Europa- var dækket af sammenhængende landis. Disse ældgamle 

 menneskerester synes væsentlig at tilhøre to forskjellige racer, enten 

 den negerlignende og lavtstaaendc Canstadtrace eller den kraftigbyg- 

 gede Cro-Magnonrace. Den første race kj endes væsentlig fra fundene 

 i Canstadt nær Stuttgart, Spy nær Liege og Neanderthal. Den anden 

 race kj endes bedst fra fundene i Cro-Magnonhulerne i Perigord i det 

 vestlige' Frankrige. I det hele tåget har man i afleiringerne paa bun- 

 den af flere fraiuske huler gjort overmaade interessante fund, der giver 

 os et ganske godt indtryk af baacle af disse ældgamle folkeslag og de 

 forhold, undeir hvilke de levede. 



I de sidste aar er der foretaget endel udgravninger i hulerne ved 

 Mentone, der ligger ved Middelhavet, lige i nærheden af den itali- 

 enske græmse. Hulerne har for længst været kj endte ; men de første 

 udgravninger foretoges af fyrsten af Monaeo i 1846. I de senere aax 

 er disse udgravninger fortsat for den nuværende fyrstes regning. E, i- 

 c h a r d s o n, der har havt anledning at besøge de derværende huler, 

 har i sidste hefte af "The Scottisch geographical Magazine" givet en 

 liden oveirsigt over de væsentlig i 1902 gjorte fund og de slutninger, 

 man kan være berettiget til at drage af disse. Han sammenfatter sine 

 indtryk i følgende satser : 



1. Dei her fundne mennesker tilhører Cro-Magnontypen og be- 

 boede dette strøg, da store ismasser dækkede det nordlige og delvis 

 ogsaa det centrale Europa. De var velskabte mennesker, mellem seks 

 og syv f od i høide, med vel udviklede hjerneskaller og kraftige lege- 

 mer, uden abelignende egenskaber. 



2. De levede af jagt, og kunde formedelst dygtighed, mod og de 

 vaaben, som de selv havde forarbeidet, dræbe vilde dyr af umaadelig 

 størrelse, vildhed og styrke. 



3. De havde saa meget begreb om kunst, at de var istand til at 

 tegne med kraftige og korrekte linjer de dyr, som levede i deres nær- 

 hed, saaledes' som det fremgaar af deres tegninger af mammut og 

 rensdyr. 



