222 



tDpimod vandfladen næsten ganske urørlig stille ; til disse hvilepladser 

 vælger de bestemte steder i elven. Er der noget, som forstyrrer dem, 

 farer de Ijmsnart fra hinanden. Klokken blev nu anbragt ved en saa- 

 'dan hvileplads, og da Zenneck kavde den elektriske kontakt i lommen, 

 kunde klokken bringes til at ringe, uden at der var nogen anden be- 

 vægelse eller støi, som skulde skræmme. Det viste sig da, at i det 

 øieblik, klokken begyndte at ringe, svøinmede de fiske, der stod nær 

 klokken (indtil 3 m. fra) lynsnart væk og ind under en bro. De, som 

 Btod lidt længere borte (omkring 3 — 8 m.), blev urolige og svømmede 

 hurtigere eller lanjrsommere bort under broen. De fiske, som var læn- 

 gere end 8 m. fra klokken, reagerede i almindelighed ikke. — Selv 

 om fiskene ikke til at begynde med stod stille, men svømmede omkring, 

 viste det sig, at de, der befandt sig nær klokken, altid, saasnart den 

 iDegyndte at linge, kom sig væk i en fart. — For nu at bringe paa 

 det rene, om det virkelig var lyden, fiskene iagttog, eller blot de stød- 

 formige bevægelser. der ledsager lydbevægelseii, lagde Zeunech en 

 læderplade paa klokkekanten, der hvor hammeren slog an. Ved tysiske 

 eksperimenter paaviste han, at stødbevægelserne derved blev uforan- 

 drede, mens lydbevægelsen forsvandt. Og han fandt da det merke- 

 lige, at fiskene nu i almindehghed forholdt sig ganske rolig, om klok- 

 ken blev sat igang; kun af og til saa man, at de allernærmeste (Y2 t^-) 

 blev lidt urolige, men de svømmede ofte ind mod klokken og ikke bort 

 fra den, saaledes som naar lyden var med. Det synes efter dette 

 utvilsomt, at fiskene maa have e^iaen til at opfatte lydsvingninger og 

 •at de reagerer meget prompte paa dem. Noget nærmere om, hvilket 

 ■■organ denne hørsel er bundet til, ved man imidlertid endnu ikke. 



Et merkeligt instinkt. Humlebierne er som bekjendt egte hon- 

 iiingspisere, og deres- niunddele er ogsaa indreittede for denne- ernæ- 

 ringsniaaide, idet de jo er udstyrede med ©n sugesnaibel, deir yder ud- 

 merket tjenestei ved opsamlingen af dettei søde- plantesekret. Suge- 

 snabele-n er imidlertid hos de forskjellige art«r af temmelig forskjellig 

 længdei, og som følg© heiraf kan enkelte af dem ikke naa. ind til nek- 

 tarierne- i visse blomster, der har et særlig trangt og dybt kronrør. 



Eor at bøde paa ulemperne ved et for kort sugerør krj^ber imid- 

 lertid enkelte af de mindste humlebier helt ind i blomsterne, hvor 

 dette lader sig gjøre, en fremgangsmaade, som for de middelstore og 

 ■større arter ofte er forbundet med betydelige vanskeligheder, men dog 

 •ogsaa praktiseireisi af disse. • 



En enkelt af vorei arter, bombus mastrucatus, der har et forholds- 

 vis kort sugerør, men desto sterkere udviklede kjæver, betjener sig 

 imidlertid af de sidstnævnte, hvor det gjælder at skaffe sig adgang 

 til ellers vanskelig tilgjængelige blomsters honninggjemmer, idet den 

 ^ganske simpelt bider hul paa kronrøret, • hvorpaa den anbringer sin 

 sugesnabel i den saaledes tilveiébrai^tei aabning, og kommer pa.a denne 

 maade let til honningen hos selv de Vanskeligst tilgjængelige blomster. 



Meddeleren har pea-sonlig havt anledning- til at se denne humle 

 ^dføre opeTationen paa flere blbmsterarter, saaledes paa den almin- 



