247 



svømme om mellem bladverket. Forøvrigt gjenfinder vi her næsten 

 alle de dyreformer, som vi tidligere har lært at kjend© under vor 

 undersøgelse af va arflu el arvens la.rvefutteral i førstei aisnit af nær- 

 værende artikel. Her er ogsaa de forskjellige grupper af leit for- 

 staaelige grunde langt bedre repræsenterede end i limnophiluslarvens 

 trange lai-verør, og den individrigdom, enkelte arter udfolder, er tildels 

 ligefrem forbausende stor. 



Men det melkehvide cvertræk paa sivstænglerne, hvad lærer mi- 

 ki-oskopet os om dette? 



Lad os klippe et ganske lidet stykke af den medbragte stængel 



Fig. 36. Stylonycliia mytilus. 

 X 2ob. 



Fig. 37. Dileptns gigas. 

 X 65. 



og lægge det over i en draabe rent vand paa en glasplade. Gjennem 

 mikroskopet ser vi nu, at det i virkeligheden er en uhyre ansamling 

 af levende smaa, klokkeformede- skabninger, der sidder fæstede til stæn- 

 gelstykket ved eu forholdsvis lang og tynd stilk, der er istand til at 

 trække sig sammen som en muskelfiber og herunder ruller sig spiral- 

 formet sammen. 



Det er et af dei saakaldte klokkedyr, vi her har foran os, dyre- 

 former, der frembyder flere interessante eiendommeligheter, men 

 som i hovedtrækkene i deres kropsbygning er temmelig overensstem- 

 mende med de i det foregaaende omtalte infusionsdyr, med hvilke de 

 ogsaa hører sammen. 



