248 



Om det enkelte dyrs udseende hos den her forefundne art (vorti- 

 cella nebulifera) giver vedføiede afbildning (fig. 38) en ganske god 

 forestilling. Midt i den klokkeformede krop ser vi den lange ormfor- 

 met bøiede kjerne, og mellem dennes bugtninger det runde hulrum, 

 som vi tidligeire har betegnet med udtrykkene contractil vacuole eller 

 pulserende blære. Klokkeranden, der er noget fortykket, bærer en 

 krans af fine fimrecilier, som i forbindelse med peristomets cilier 

 fremkalder den for næringstilførselen nødvendige strømbevægelse i 

 det omgivende vand. 



Den her omtalte og flere nærbesleglede klokkedyrarter forekom- 



Fig. 38. Vorticella nebulifera. 

 X ■iOO. 



mer til enkelte tider i saa uhyre mængder i vore ferskvande, at ikke 

 blot planterne, men ogsaa mange al de i våndet omkringsvømmende 

 dyrearter, som vandbiller, krebs, ja endog fiske kan være helt eller 

 delvis overtrukket med deres talløse myriader. 



Mens hos arterne i slegten vorticella hvert enkelt dyr sidder fast- 

 heftet ved en særskilt stilk, danner andre klokkedyrformer saalodes 

 som figurerne 39 og 40 udviser buskagtig forgrenede kolonier, der er 

 fæstede ved en fælles grundstamme, der dels kan trækkes sammen 

 (carchesium), dels mangler denne evne (epistylis). Disse sidstnævnte 

 afviger dog ikke i andre henseender væsentlig fra vorticella-arterne. 



