258 



De egte cedre. 



Af dr. Ernst Kranse i „Prometheus". 



Der gives vel ikke noget udeniandsk træ, som har været saa feiret 

 i den vesterlandske litteratur, som cedertræet. Taler man om palmer, 

 saa^ maa mange arter delei berømmelsen mellem sig, men siden, digterne 

 og det gamle testamentes profeter har prist cederen som det ældste 

 af alle trær, som urbilledet paa kraft og kongelig høihed, er dens 

 berømmelse udbredt over alle lande. Over en gammel bestand af 

 cedre paa Libanon, som man fører tilbage til David og Salomos 

 dagei, har der bredt sig en tilbedelse, som siden de- førstei aarhuhdre- 

 der af vor tidsregning har lokket utallige palæstinapilegrimme til et 

 besøg. Aldrig er der ført nøiere bog og ailagt regnskab fra, det ene 

 aarhundre' til det andet over en skovs stainmer, end over det cederfjeld 

 (Dschebel-el-Arz), som Hæver sig 2348 m. over havet ikke langt fi'a 

 landsbyen Bscherrei i nærheden af veien fra Baalbech til Tripolis. 

 Denne cederskov liggeir paai &t mod vest aabent bjeTgamfiteater og 

 tæller 2 — 300 stammer. Af disse stammer er noglei enkelte urgamle og 

 har et omfang paa 9 — 12 m., saa man kan drømme om, at de er virke- 

 lige rester af den cedeirskov, som engang bedækkede hele Libanon, og 

 hvorfra David og Salomon saavelsom senere Serubabel og Herodes' har 

 faaeti bygningstømmer for sine templer og paladser, og Tyrieme sine 

 skib smias ter. Ja, man lauvede gudebilleder af cedei*veden og tilbad dem 

 efterpaa. 



Cedertømmieret gjaldt i oldtiden paa grund af sin rigdom paa 

 cederolje, som ogsaa benyttedes til balsamering af lig, for uopslide- 

 lig, og man skal derfor ogsaa have benyttet cedertømmer til bygning 

 af dianatemplet i Ephesus, som blev anlagt paai sumpig grund, og 

 senere skal man ogsaa have fragtet dette tømmer til Venedig til pæle- 

 verk for husene og paladsene. Under det tyrkiske herredømme blev, 

 pa,a grund af mangel paa enhver rationel skovdrift, disse skove lagt 

 fuldstændig øde, og tilbage blev kun den med religiøs frygt bevogtede 

 rest af gamle stammer midt imellem meget yngre skud ved landsbyen 

 Bscherre. Siden den tid er ogsaa, denne rest fra aarhundredei til aar- 

 hundrede blevet mindre. Om der blandt disse gamle befandt sig eller 

 endnu befinder sig virkelige samtidige af kong Salomo, faar staa der- 

 hen ; trærne maatte da have naiaet en alder af omtrent tre aartusen- 

 der, og man er nutildags forsigtigere i saadanne ansættelser, end man 



