260 



Ak, disse trær bliver med hvert aarhundrede færre 1 De reisende 

 talte tidligere 30 — 40, senere^ 17, endnu senere et dusin. Nu (1833) 

 er endnu kun syv af disse tilbage, af hvis omfang kan man slutte, 

 at de er samtidige af de bibelske personligheder. Disse' gamlei vidner 

 om svundne tidsaldere kj ender verdenshistorien nøiagtigerei end 

 historien selv, og hvis de kunde tale, vilde de fortælle os om saa mange 

 verdensriger, religioner og menneskeiraicer, som i mellemtiden eir gaaet 

 tilgininde. Ved siden af disse gamle vidner er der nu kun en liden 

 skov af yngre cedre, som syntes mig at beståa af 4 — 500 trær. 

 Hvert aar i juni stiger beboerne af Eden og nabodalene op til cedrene 

 og feirer en messe ved deres fod. Hvormainge bønner har ikke lydt 

 under disse toppe! Hvor er der et skjønnere tempel, hvor et alter 

 nærmere himmelen, eoii mere ær^^ærdig og hellig plads end dette sidste 

 plateau af Libanon, disse cederstam-mer og disse hellige grenhvælvin- 

 gersi kirke, som har kastet og endnu kaster sine skygger over saa mange 

 menneskeslegter, som har forskjellige navne for gud ! " 



Lamartines udgydelse over Libanons, cedre kan vistnok være et 

 billede paa en sentimentalitetens tidsalder ; men paa lignende maade 

 har tusende ladet sig begedstre af susningen i dei gamle kroner. Des- 

 værre bekræfter arabernes tro til stammernes udødelighed sig daarlig 

 overfor en nøiagtig statistik. For de sidste 350 aar har vi nøiagtige 

 optegnelser over formindskelse af de gamle cedre. Disse optegnelser 

 har Harris samlet i sin "Bibelens naturhistorie". Efter denne 

 fandt Belon (1550) 28 stykker, Ranwolf (1574) 25, W. Litgow (1609) 

 24, Thévénot (1657) 22, de la Roque (1681) 20, Maundrell (1699) 16, 

 Pococke (1739) 15, Burckhardt (1810) 11 til 12, Richardson (1810) 7, 

 Oscar Fraas, som efter indbydelsei af guvernøren Russem Pascha gjen- 

 nemforskede Libanon i 1877, fandt kun 5 af de gamle stammer tilbago 

 og sluttede deraf, at, hvis de fortsattei med at aftage paa sammei maade, 

 saa vilde den sidste stamme falde omkring 1940. 



Ganske gaJ er dog den af saadanne skildringer trukne følgeslut- 

 ning, at libanoncedrene hører til de uddøende plantearter. Ikke' blot 

 paa Libanon selv givesi der endnu paa flere steder yngre skud, men 

 ogsaa paa det ciliciske Taurus og paa øen Cypern forekommer der 

 endnu prægtigeire samlinger af dette skjønne træ i en høide^ af 1300 til 

 2100 m. over havet. Disse sidste cederskove blev, som Theophrast 

 fortæller, mere skaanet af beherskerne paa Cypem, end de syriske, og 

 da der blev knapt med skibstømmer i Syrien paa grund af ægypternes 

 og fønikernes sterke behov, fik man cederstammer fra Cypern til dette 



