2G5 



Hvorledes orienterer brevduen sig unde^* flugten?^) 



Paa. løsningen af dette spørgsmaal har allerede mange, saavel 

 kompetente som inkompetente, forsøgt sig, en hel rækk© af hypoteser 

 leverer bevis herpaa,. Nu nylig har franskmanden P i e r r e^ H a c h e t- 

 S o u p 1 e t 'opklaret hemmeligheden" , som han udvikler i en længere 

 artikel i 'Bulletin trimestriel de Tlnstitut de psychologie zoologique" 

 1903, s. 1 — 22. Om det store problem er Ij^kkedes for ham, faar 

 læserne selv bedømmeL 



I første del af sit arbeide, der ei- rigt paa høist interessante enkelt- 

 heder, søger forfatteren at modbevise de tidligere hypoteser til spørgs- 

 maalets løsning, nemlig : 1. teorien om den elektromagnetiske strøm 

 og varmestraalerne. 2. teorien om de geografiske merker, 3. teorien 

 om solens stand, 4. den teori, som opsætter som lov, at duen maa vende 

 tilbage samme vei, som den fløi ud, og 5. teorien om triangulationen. 



Efter den først anførte teori gj enn emskj ærer brevduen paa sin 

 vei elektriske, magnetiske og kaloriske strømme, som den paa tilbage- 

 veien kan finde igjen i omvendt rækkefølge. For at modbevisei denne 

 teori konstruerede Hachet-Souplet et særegent apparat. Dette bestaar 

 af en kasse med en glasvæg, i denne kan luften ved hjælp af et gal- 

 vanisk element gjøre® elektrisk efter ønske, en sterk magnet viser sin 

 virkning ved at frastøde en kompasnaal, og ved hjælp af en udenfor 

 kassen anbragt lampe kan den indesluttede' luftsi temperatur forhøies 

 flere grader, dettei kan aflæses paia* et i kassen opstillet termometer. En 

 ung due sattes nu ind i dette apparat og kjørtes derpaa^ ud paa. Cha^ 

 tillonveien (hvor mange km. angiver forfatteren ikke). 20 minutter, 

 efter at den var sluppet løs, indfandt duen sig igjen i sit slag. For- 

 søget blev seneret oftere gjentaget med andre duer, afstanden var optil 

 160 km., og hver gang kom duen i den tilsvarende tid tilbage til sit 

 slag, uden at altsaa elektromagnetismen eller varmen A^ar af indflydelse 

 paa flugtens retning. 



Med dette eksperiment modbeviser forfatteren samtidig den anden 

 hypotesei, efter hvilken fuglen pa.a sin vei merker sig bestemte^ iøine- 

 faldende punkter, som den saa. igjen opsøger paa tilbageveien. Thi 

 duen, som var indelukket i kassen og sat ind i en lukket vogn, kunde 

 ikke' faa. noget kjendskab til veien, som den paa forhaand ikke kjendte 

 noget til. Det samme er overhovedet altid tilfældet med duer, 

 som sendes lange veie' med jernbane. 



^) Efter ..Naturwissenschaftliche Wochenscliriff'. 



