2G9 



Opfindelser i vorden. 



(Brev til ,.Xatuveir's udi^iver). 



Det traf sig saa paa min sidste reise, at jeg kom at tilbringe 

 nogle dage sammen med eu ung vidénskabsmand, en oplinder, der 

 netop holdt paa med at fuldende et arbeide, der længe havde været 

 igang, og som vel engang senere, naar det er kommet udenfor verk- 

 stedet, kan blive omtalt i „Natureij". I de stille sommeraftener sad 

 han og jeg gjerne alene paa altanen ved fjorden ved et glas vin, sendt 

 ham fra hans fjerne tyske hjemstavn. Han begyndte da at tale 

 om sine spekulationer over materiens f3'siske beskaffenhed og om nogle 

 af de veie. opfinderne i den nærmeste fremtid maa slaa ind paa for 

 at udvide menneskenes herredomme over mateiiens kræfter. navnlig 

 paa kemiens og fysikens felt. Disse ting var tildels nye for mig, og 

 jeg vil gjerne meddele Dem lidt derom. 



Først dog noget om min ven selv. Mange tænker som saa: Jeg 

 sknlde rigtig have h^st at opfinde noget, faa patent og bli en rig 

 mand; men først naar man lærer at kjende saadanne, som er af den 

 rigtige fox'sker- og opfinderart, forstaar man, at der foruden det at 

 danne en ny tankekombiuation i hjernen skal meget mere til. Hvilket 

 kvantum af aandsarbeide, hvilken hengivelse til den enkelte ide, hvilken 

 iidholdeuhed er ikke nødvendig for at faa tanken omsat til noget haand- 

 crribeligt i denne virkelighedens verden ! Opfinderen er som kunstne- 

 ren, der føler skabertrangen i sig. „Jeg kunde aldrig i verden have 

 arbeidet saa for penge, som jeg har gjort," ytrede min ven, og det 

 graanende haar, som indrammede hans fintskaarne mørkladne ansigt 

 med det blide udtryk, modsagde ham ikke. Han var dog ikke meget 

 over 30 aar gammel. 



Bare nu dette, at udførelsen af forsøg og konstruktionen af ap- 

 parater, som gradvis maa forbedres, i regelen koster mange penge. 

 Det er kanske ikke saa vanskeligt for en opfinder at faa kapital; men 

 forretningsmandens eneste maal er naturligvis gevinsten, og skyder han 

 penge til, vil han ogsaa kontrollere arbeidet og ofte spare, hvor der 

 ikke er mening i at spare. Kommer saa ikke resultatet hurtig nok, 

 binder han sin mand mere og mere i økonomisk henseende for hvert 

 nyt tilskud. Genierne, der lever for sine ideer, er dertil ofte barnligt 

 upraktiske og distræte. Flere af de største opfindere (bogtrykkerkunstens, 

 symaskinens) har dei'for endt i fattigdom, mens kapitalisterne, der ud- 

 nyttede dem, fik udb3'ttet stukket i sine pengebøger. 



