274 



seig og elastisk, hvor elet gjælder at gjøre en plantedel modstandsdygtig 

 raod bøining og strækning o. s. v. 



Samme nytte som de egentlige cellevægge gjør ofte den saakaldle 

 mellemcellesubstans (intercellularsubstans), t. eks. i brusk; 

 celleme ligger her indleiret i en mere eller mindre ensartet melke- 

 agtig udseendei, elast/isk substans (brusk), som er dannet af celleme 

 selv, og omslutter dem som tykke vægge. Ligedan i benene, hvor mel- 

 lemsubstansen er stiv, haard og kalkholdig (selve benet). Mellemcelle- 

 substaasen, er i andre tilfælde løsere trevlet som i det saakaldte 

 bindevæv, eller fastere fibret, som i alle sterkere baand omkring led 

 og lignendei. 



Mellemcellesubstansen mangler dog ogsaa meget ofte. Saaledes 

 t. eks. i hudens yderste lag ; cellerne, de saakaldte dækceller (epithel), 

 ligger her tæt pakket indpaa hinanden, kun med ganske fine kanaler 

 for vævsaften imellem. Det er netop et særkjende for den sort celler, 

 som vi kalder epithel, at de mangler intercellularsubstans. Slige celler 

 findes foruden i hudeiu ogsaa i alle slimhinder, i alle egentlige kjert- 

 ler og desuden enkelte andre steder. En kræftsvulst er en samling 

 epithelceller, og den bestaar derfor for den aller væsentligste del kun 

 af tæt paahinanden pakkede celler. 



De celler, der m,angler faste vægge, de saakaldte n ø g n e celler, 

 omsluttes ofte af en tynd hinde — c e 1 1 e m e m b r a ii e n. Den 

 nøgne cellei er i sin enkleste form rund som en kugle, men denne form 

 ånder vi kun undtagelsesvis, saaledes hos encellede organismer samt 

 i egcellen hos høiere dyr. 



Dei celler, der mangler faste vægge, har ofte den egenskab at kunne 

 forandre for m, udsendei udløbere, og paa denne maade» kan de 

 b ei v æ g e sig. Det er de saakaldte amøber; som eksempel paa 

 saadanne kan nævnes de i blodet forekommende iivide blodlegemer, 

 foruden flere encellede organismer. Ogsaa i andre celler, der ikke er 

 fritlevende, saaledes som de hvide blodlegemer, finder man ofte 

 mindre formforandringer bundet til cellens virksomhed. 

 Saaledes har man i øiets nethinde seet endel af de fine synsceller, der 

 i mørke er smale og lange, trække sig sammen og bli korte og tykke 

 ved indvirkning af lys. Hos en art celler er en saadan forkortplse 

 udviklet til at bli det mest karakteristiske for cellen, nemlig hos m u- 

 s k e 1 c e 1 1 e r n e. 



