276 



plasmaet i sin helhed, som ei- omtalt ovenfor hos amøberne eller udsen- 

 delse af udløber© gjennem huller i cellevæggen — ser man hyppig, at 

 der inde i selvei protopla.sm.aet finder en livlig bevægelse sted, enten 

 langs cellens vægge eller i vekslende strømninger. Disse 

 tjener stoftransporten i cellen. Et eller andetsteds i traadnettet ligger 

 kjernen. Desuden findes ofte et eller et par smaa korn, som kaldes cenr- 

 trallegemer eller pollegemer (c e n t r o s o m e r) ; de omgives af et 

 noget tættere, lysere protoplasmalag og staar i nøie forbindelse med 

 kjernen. 



Hvad protoplasmaets kemiske sammensætning angaar, udgjør egge- 

 hvidestoffene en vigtig bestanddel. Desuden findes kulhydirater og 

 beslegtede stoffe ; i større mængde findes t. eks. sukker i sukkerplan- 

 temes celler eller stivelse i potetens og komets, hvor stivelsen er op- 

 lagsnæring, som skal tjene til ernæring for den om vaaren spirende 

 kim. Eller olje og fedt som i mange plantefrø og andre dele af 

 planter, ligesom og i dyreceller t. eks. mange bindevævsceller, væsent- 

 lig under huden og endel andre steder; under huden danner disse fedt- 

 celler ofte et tykt polsteT. Ser man paa disse celler under mikro- 

 skopet, ser de ud som en eneste fedtdraabe, og kjernen med det reste- 

 rende protoplasma ligger som ecn tynd halvmaane eller ring udenom 

 fedtet. Ogsaa dette fedt en en form for oplagsnæring. — Der findes 

 videre i protoplasmaet en række fosforholdige organiske stoffe; hjer- 

 nen og nervevævets celler udmerker sig især ved sin rigdom paa f o s- 

 f a t e r. Fremdeles finder vi i protoplasmaet mange salte ; foruden 

 klornatrium (kjøkkensalt), der er det vigtigste, saaledes t. eks. 

 kalksalte, særlig i benvævet eller i mange planteceller, samt flere 

 andre. Vand maa der altid være en betydelig mængde af, for at proto- 

 plasmaet skal være levedygtigt. Protoplasmaets kémiske r e aktion 

 er som regel svagt alkalisk ; den i vacuolerne værende cellesaft kan 

 dog ofte indeholde syrer og reagere surt. 



Naar cellen optar næring, foregaar det i enkelte tilfælde paa. den 

 maade, at de næringsstoffer, der befinder sig i cellens omgivelser i form 

 af smaapartikler og korn, omsluttes af protoplasmaet derved, at dette 

 udsender udløbere, som omfatter kornene, der saaledes kommer ind i 

 selve cellens legeme, og ved de her foregaaende kemiske omsætninger 

 finder den videre fordøielse sted — det vil sige stoffene omdannes saa^ 

 ledes, at de blir skikkede til at danne dele af cellens legeme. De celler, 



