309 



siger : det er atavisme, ogsaa forstaar, hvorfor fænomenet optræder, og 

 et lidet skridt videre gjør, at man omstiller atavisme som en aaisag 

 til visse foreteelser, og det bliver høist vildledende ; det er farligt at 

 indbilde s-ig, at maa forstaar noget, man ingenlunde har greie paa. 



Det er greiest at tåge nogle eiksempler. 



Det er ikke saa ganske sjeldent, at nienneiskebørn fødes med 6 

 fingre paa en eller begge hsender eller 6 tær paa en eller begge fødder, 

 og det hænder, at dettei igjen forekommer hos en eller flere af ætlin- 

 geme, men ingenlunde hos alle. Naar misdannelsen saaledes kommer 

 igjen i første, andet og 3die slegtled, betænker ingen sig paa at antage, 

 at den er arvet, skjønt vi er lige klog paa, hvorfor nogle af af kommet 

 faar misdannelsen, andre^ ikke. Dette' sidste synes at antydei, at der 

 maa være en speciel grund til, at den sjette finger udvikles hos somme, 

 og da er det sandsynligt, at denne specielle grund intet har med arv 

 at gjøre. 



Efter S c h e n c k s unders-øgelser ved vi, at anlægget til fingerled- 

 dene hos fosteret er dobbelt, to brusk-strænge ved siden af hinanden, 

 der under veksten smelter sammen til en. Nu forekommer det, at 

 f. eks. tommelfingerens yderste led er delt i to, mens det første led 

 som vanligt kun er enkelt, eller ogsaa, at ogsaa det første led har 

 udviklet sig til to, og at der saaledesi er en hel 6te finger. Nu er der 

 al sandsynlighed, ja omtrent sikkerhed for, at denne todeling af fin- 

 gerledanlæggene er et arvestykke fra en af vore forfædre i dyreriget, 

 men vi maa rimeligvis gaa langt tilbage i tiden for at finde disse for- 

 fædre, lige til juratidens krybdyr med sine mange' fingre i deres 

 luffer. 



Der er saa mange vidnesbyrd om, at slige dannelser kan gaa 

 igjen hos fosterne lange tider, efter at arten har mistet vedjkommende 

 organer, som f. eks tandanlæggene hos bardehvalernes fosterei, at der 

 neppe blir saa stor vanskelighed med at antage, at vore dobbelte 

 fingerledanlæg er ai-A^egods efter længst forsvundne forfædre. Men 

 derfor er det ikke med engang klart, at den 6te fingers tilsynekomst 

 er atavisme; om anlægget til den er et arvestykke, er dens udvikling 

 dog en abnormitet, og da vi ikke kj ender nogen netop seksfingret forfar, 

 saa synes det næsten urijneligt at ville kalde udviklingen af den 6te 

 finger for atavisme; jeg er mere tilbøielig til at ville kalde den en 

 nydannelse paa arveligt grundlag. 



Et andet eksempel: Kvinden har to melkekjertler eller bryster; 



