312 



naturlig udvikling, maa have aarsager, som en gang i tiden vil kunne 

 opklares. 



Spiselige insekter. 



Af Henri Coupiii i „Revue scientifique'. 



„Hr. L a, 1 a n d e — ■ den beirømte astronom — som i de sidstei aar 

 af sit ophold i Frankrige hver lørdag spiste til aftens hos mig og ofte 

 kom direkt© fra akademiet, fan-dt intet saa efter sin smag, mens han 

 venteide paa aftensmaden, som at spise kaalorme> og eddeikoppe', naar 

 aarstiden var dertil. Da mine værelser veaiidte lige ud til en ganske 

 vakker have, fandt han med lethed saa mange, at han kunde stille sin 

 førstei sult; men saasom madam d'Isjonvalle gjerne vilde stelle godt, 

 siamlede hun dyr om eftermiddagen og satte dem for ham ved haais 

 ankomst. Eftersom jeg altid overlod ham min del af denne ret, kan 

 jeg kun efter omtale snakke om forskjellen i smag paa en edderkop 

 ogi en, kaalorm. Den første, siger vor astronom, smager som en nød og 

 den anden har en veritabel sanag af en stenfrugt." 



Dennei annekdot, deir foHælles af naturforskeren Qua tre mi ere 

 d'I s j o n v a 1 1 ei, har saa ofte været meddelt i populære arbeider, at 

 man kunde tro, at dette var det ©neste tilfælde, da man havdei seet 

 et menneske .,have det mod" at spise insekter. Det er ingenlunde 

 tilfældet; i Europa — tidligere rigtignok — spiste man endel arter, 

 og for tiden er det meget almindeligt' i de varme lande. 



Det eir imidlertid sikkert nok, at det byr os imod at spis© insekteT, 

 uden at man kan sigte^ hvad der er den sande aarsag til denne^ ulyst. 

 A priori skulde det være mindre ubehageligt at spise et iasekt, som 

 lever af blomstersaft eller af et sprødt salatblad, end at sluge krab- 

 ber, krehs og andre krebsdyr, der kun lever af dyrelig. Men kanske 

 modbydeligheden for at spise insekter kommer af, ati disse er os saa 

 vel kjendtei, lever i vor omgivelsie saavel paa landet som i by; med 

 mindrei vi er tvungen dertil, spiser vi ikke' hund, kat, rotte eller mus, — 

 og mange mennesker vil ikke spise hest, æsel eller selv gjed, og dette 

 af den grund alene, at diss© dyr er os saa vel kjendte, og jeg tror, 

 det forholder sig slig med insekterne; ogsaa. 



Romerne, hvis gastronomiske ekscentriciteter er saa vel kjendte, — 

 delikaterede sig med en larve, der kaldtes cossus, som ifølge P 1 i n i u s 

 var en stor hvid orm,, der lever i det indre af trær ; man kunde spise 



