316 



gaa tilspilde. I Afi'ika spiser Biherroerne dem raa, idet de tager dem 

 nævevis i de først ødelagt© reder. Samuel White Baker un- 

 derrettede os omi, at det ©r specielt i begyndelsen af regntiden, da 

 termiterne foiiader sine reder, at m.an jager dem for at sætt© dem paa 

 bordet. I Central-Afrika betragtes termiter, ristede i smør, som en 

 meget delikat ret trod» den lette smag af brændt fjær. Ifølge Smeth- 

 mjann samler man forneimmelig det vingede insekt, og man fylder en 

 je'mkrukke, soiu man sætter over en svag ild; man fylder stadigt paa, 

 indtil insekterne har antaget en brunlig faxve; kogningen er da færdig, 

 og de indfødtei skjender sig med at spise teiTniterxie' nævevis og uden 

 noget krydderi. I Asien er termiternei en jævnlig ret; i Java, sælger 

 man dem paa torvet under navn af laron. Indierne knuser dem sam- 

 men med mel og lager et bag verk af de^m. 



Græsihopperne er ikke mindre vigtige, fornemmelig paa. grund af 

 de uhyre sværme, som forekommer i Afrika, og stundom i det sydlige 

 Frankrige. Hør hvad D a g u i n fortæller herom : 



„I Palestina rister man græshopperne i sesamolje ; det var nærin- 

 geoi hosi bøndernie i Judæa. Indbyggerne i Arabien tørrer dem i solen, 

 renser dem og opbevarer denne sort mel, til de har brug for det. 1 

 Abyssinien indskrænker man sig til at tørre dem let over en aaben 

 ild. Jeg ved ikke, hvor jeg har læst, at viss© folkeslag i Central- 

 Afrika laver en brun og fed suppe af dem; men i Ivarumbala, som 

 ligger i disse egne., lader man sig nøie med at tørre dem, og man spiser 

 dem slig, efter V e r n e y - L o w e C a m e r o n s beretning. 



I middelhavsegnenei varierer tilberedningen af græshopper meget 

 efter de forskjellig© steder. Beduinerne grillerer dem og borttager 

 ofte indvolden©, vingern© og benene. Maurerne støder dem og koger 

 dem i melk. Araberne gnider dem sammen med kamelost eller med 

 dadler, med mindre, det er gule! græshopper ; disse smager meget godt 

 og spise® uden tilsætning. Men den tilberedningsmaade, som jeg hyp- 

 pigst har sieet anvendt i Algier, er den, som vi bruger for krebs. Man 

 koger dem i mere eller mindre sterkt saltet vand. I Marokko spiser 

 mian dem, ifølgei E d m u n d o d © A m i c i s, også a kogte-, men tilsatte 

 med salt, peber eller eddike. 



Græsliopperne er ikke mindi© yndede paa Madagaskar end paa 

 det afrikanske fastland. Pastor C a m b o i e r, missionær paa denne 

 0, vier et af sine brev© til dette næi-ingsmiddel : „Ma.n kaster valala- 

 eme — dem» maidagaissiske navn — i store, kar, i hvilke de koges fuld- 

 stændigt ; siden tørres de paa lagener, endelig tager man af dem vin- 



