319 



at vide det, spiser i brød eller ost, og endelig, jeg er undselig ved at 

 sig© det, lus. Hør hvad Nansen fortæller i sin „Paa ski over 

 Grønland" om eskimoernes skikke : 



„En yndlingsbeskjæfligelsie for de indfødte er at hengive sig til 

 en ivrig jagt i deres lange ha-ar. Saasnart vildtet er fanget, bliveir det 

 straks spist. Naar et insekt er tåget, fortæller Holm, lader den 

 lykkelige Jæger det gaa rundt blandt de andre; man laider det gaa 

 fra haand til haand, idet man støiende udtaler sine indtryk. Derpaa 

 giver man det til eieren, der sluger det med en mine af aabenbar til- 

 fredsstillelse. Til vor sorg havde vi ikke anledning til at bivaane en 

 slig fest. Eskimoeme kj endte ikke lusen, før de kom i berørelse med 

 europæerne. Vi har, synes det, beriget landets fauna med dettei insekt, 

 og de indfødte paa vestkysten kalder den „den europæiske lus" . Eski- 

 moernei holder godt hus med denne para,sit ; for det første giver insek- 

 tet dem. anledning til at adsprede sig, naar de intet har at bestille, 

 for det andet er det dem en ren lækkerbidsken. De har opfundet egne 

 groietT for at fange vildtet ; snarerne bestaar i flisebundter med en dusk 

 harehaar i enden, som de< lægger mellem huden og klærene paa hal- 

 sen. Insekternei samler sig i de varme haardusker og fan-geisi saaledes 

 med største lethed." 



Jeig foretrækker at stoppe af frygt for at vække modbydelighed 

 mod andre spiselige insekter, af hvilke visse er virkelig velsmagende. 



Mindre meddeieiser. 



Et gammelt kuriest flyveskrift. Dr. Reusch omtaler i en notis 

 i „Oversigt over (Kristiania» ^idenskabs^ '-kabs Møder i 1902" et lidet 

 hidtil ukjendt hollandsk flyveskrift, der , tio-ives at være trykt i Amster- 

 dam 1622. Det blev antagelig solgt paa Amsterdams gader paa lig- 

 nende maade, som de nuværende tiøres viser forhandles hos os. Titalen 

 lyder i oversættelse saaledes : Sikre og sandfærdige tidender fra Norge, 

 hvorledes at en plads kaldet Snicksteen, beliggende i Norge i Soen- 

 water (= Kristianiafjord), omtrent en mil stor er sunket ned med 

 klipper og trær, samt om et skrækkeligt jordskjælv skeet i Oslo og 

 videre over hele Norge og om den store skade, tab og jammerlige 

 brand af sø- og kjøbstaden Bergen i Norge, som er helt opbrændt. 



Skriftet hører til dem, der er vanprydede med trykfeil, og har en 

 slem saadan allerede paa titelbladet, idet aarstallet 1622 maa være 

 feilagtigt, da den ildebrand, som beskrives, rammede Bergen i 1623. 



Hvilket sted, der menes med Snicksteen, er ikke godt at sige; 

 maaske kunde det være Snekkestad ved Holmestrand. 



