336 



Mastigophorerne danner altsaa et grænsegebet mellem de to store 

 naturriger og giver ligesom de' geografiske græn&eomraader stadig an- 

 ledning til stridigheder. Vi finder dem derfor snart opførte i botani- 

 kernes, snart i zoologernes annaler, og begge parter paaberaaber sig 

 naturligvis de vægtigste grunde for sin eiendomsret. At flere af dem 

 maa ansees for ©gtei planter, maa vel dog nu ansees for endelig af gjort, 

 da de foruden sin holofytiske^) ernæringsimaade, tillige besidder en 

 tydelig celluloseimembran, hvad deir jo ialmindelighed har været anseet 

 for et sikkert krit&rium for en organismes sammenhørighed med plan- 

 terne. Vi vil imidlertid ikke i næi^værende artikel indlade os paa 

 nogen nærmere drøftelse af de grunde og beviser, som fra de stridende 

 parters side er bleven anførte som støtte for de forskjellige anskuelser 



Fig. 50. Synnra uvelle (forstørret). 



angaaendje mastigoporernes sammenhørighed meid det ene eller det 

 andet af de to store naturriger. Hvad der nemlig for os er af den 

 allerstørste interessei, er det faktum, at der virkelig gives saadanne 

 organismÆir, der danner overgangen fra det ene til det andet af disse, 

 og som. derfor leverer det videnskabelige bevis for, at antagelsen af en 

 fælles oprin deise for alle livsformer ikke blot fra et filosofiskt, men 

 ogsaa fra et exakt naturvideiQskabeligt standpunkt fuldt ud lader sig 

 forsvare. 



Mange af mastigophorerne, saaledes ogsaa den i vor prøve i mængde 

 forekommende synura uvella (fig. 50), og den ligeledes her forefundne 

 og i fig. 51 af hildede dinobryon siertularia, lever kolonivis, uden at 

 dog dei encellede enkeltindivider kan sees at staa i noget nærmere for- 



^) Holofytisk o: som de grønne planter. 



