en papyrus i Leydenermuseet æselgnden, som i hver haand har et 

 kastespyd og paa brystet bærer navnet Set i koptiske bokstaver. 



En komentar til denne mj^te »ir Pkitarcli os i sit indholdsrige 

 skrift om Isis og Osiris, hvor ban siger (kap. 30 og 31): „Men 

 Tj-phons magt, som skjønt svækket og forringet — han skal i en 

 krokodils eller en flodhests skikkelse have undveget Horus, som vilde 

 dræbe ham — dog lig en døendes kraft atter kan blusse op, søger 

 ægypterne ved visse ofre at blødgjøre og formilde ; til andre tider 

 igjen haaner de ham skammeligen, idet de ved visse fester kaster 

 skam paa alt, som er rødt, eller saaledes som kopterne pleier at gjøre, 

 styrter et æsel ned fra en høide. foidi Typhon var rødfarvet og lignede 

 æslet. Derfor betjener heller ikke busiristerne og lykopolisterne sig 

 af trompeten, da dens klang ligner .æslets y-a-skrig. Overhovedet 

 anser de æslet paa grund af dets lighed med Typhon for et urent til 

 dæmonerne indviet dyr og pleier i maanederne Payni og Phaophi 

 (juni og oktober) at trykke billedet af et bundet æsel paa de kager, 

 som de bringer til sine ofringer. Ogsaa blir ved solofrene de bedende 

 alvorlig formanet til ikke at have guid paa sig og til ikke at række 

 et æsel foder. Men fordi ægypterne tror, at Typhon var rødfarvtt, 

 ofrer de ogsaa kun røde okser, og disse offerokser blir af presterne 

 forsynet med et segl, paa hvilket er afbildet et paa knæ liggende 

 bagbundet menneske, gjennem hvis hals der er stukket et sværd ." 



Dette segl synes saaledes at have været billede af selve Typhon-Set 

 eller af rødhaarede mennesker, som man efter andre beretninger ofrede 

 til Typhon. Det er ganske paafaldende i alle disse beretninger at finde 

 fremhævet netop den røde farve, ved hvilken man jo tænker paa en 

 ildfuld farve, derimod ikke paa den 13'se isabellafarve, som man ofte 

 finder hos det afrikanske steppeæsel og hos andre vildæsler. Her raaa 

 man igjen tænke paa en forveksling med okapien, som udmerker sig 

 ved sit livlig rødfarvede skind og ved tverstriberne paa benene, hvorfor 

 man ogsaa først holdt det for en zebraart og døbte det equus johnstoni, 

 forøvrigt minder det om det afrikanske vildæsel. Ælian fortæller i sine 

 dyrehistorier, at ægypterne ikke alene forbandede æslet, men ogsaa oryx- 

 antilopen, og han tilskrev dette et fiendskab mod solen, som ogsaa 

 findes nævnt i en ægyptisk trjdleformel, hvori der er tale om 77 æsler, 

 paa hvilke solen „tilmurede" deres uvaskede mund, da den passerede 

 dem, mens de opholdt sig ved søen Dasde. 



Vi har al grund til at antage. at den vigtigste aarsag til, at æslet 



