377 



af os har drømt om. at vi tilbeder en æselhud. Cornelius Tacitus 

 har nemliu; i femte bog af sin historie, hvori han beretter om romnrnes 

 krige med joderne, talt om dette folks herkomst. Efterat han paa 

 sin maade har talt om dets herkomst, navn og kultus, fortæller han, 

 at da de fra Ægypten udvandrede, eller om han vil, udjagede jødor 

 vansmægtede i Arabiens vide ørken, hvor de ikke knnde finde vand, 

 havde de fulgt nogle vildæsler. som førte dem til en kilde; af tak- 

 nemmelighed herfor skal de iiave tilbedt dette d^-r i billedet. Derfor 

 har man ogsaa — da man tror, at vor leligiou er beslegtet med den 

 jødiske — antaget at ogsaa vi tilbeder et saadant billede." 



Tacitus"s fremstilling er naturligvis kun et forsøg til at mildne 

 og forklare mistæakeliggjørelsen at æselkulturen. Den er dog øien- 

 S3'nlig kun fremkommen ved misforstaaelse af ægypternes billeder af 

 den korsfæstede æselgud, hvad det ogsaa tydeligt fremgaar af et 

 sagn, som Plutarch meddeler. Dette gjør nemlig den æsellignende 

 Set-Typhon til jødernes stamfar. Plutarch fortæller nemlig, at den 

 beseirede Set-Tj-phon skulde efter de kampe, hvori han var bleven 

 overvunden af Horus, være flygtet paa et æsel syv dagsreiser fra 

 Ægypten, og i sit nye hjem havde han efterladt sig to sønner, Judæus 

 og Hierosolymus, o : jødernes stamfædre. Dette sagns tilblivelse har 

 fundet en støtte i den jødiske overlevering om Adams tredie søn, Seth, 

 som blev betragtet som deres stamfar, da Kain var dragen ud i ørkenen; 

 herfra kommer saa igjen forvekslingen med den æsellignende ægyptiske 

 gud, som var bunden til korset og derpaa igjen den videre forveksling 

 med den korsfæstede Kristus. 



TertuUian beretter os om denne forhaaning af de kristne som 

 æseltilbedere ; han fortæller om en gladiator, som paa grund af sin 

 dygtighed til at fri .sig mod de vikle dyr havde samlet sig en formue. 

 Denne anvendte han til et billede, som forestillede en togaklædt mand 

 med æselører og en æselfod, der havde en bog i haanden. Under- 

 skriften lod: „Deus Christianorum Onochoetes" (de kristnes æsel- 

 gud). Saadanne spottebilleder syntes at have været talrige i Italien i 

 de aarhundredej som saa kristendommen, der endnu kjæmpede under 

 et sterkt tryk, udbrede sig. I aaret 1857, da man arbeidede med 

 at frilægge keiserpaladset paa Palatinum, udgrov man en mur, hvor- 

 paa der fandtes et saadant billede i sgraffitomaner. Billedet, der nn 

 er at se i Collegium romanums samlinger, forestiller en til kristendom- 

 men overgaaet romer, det viser nemlig et korsfæstet æselmenneske. 



