378 



foran hvilket der staar en lomer i tilbedende stilling og har under- 

 skriften : „Alexainenos cebiile Theon" i Alexamenos tilbeder gud.) Ogsaa 

 i æ<lilen Pansas palads i Fortunagaden i Pompeii fandt man i 1S66 

 et ufuldfdrt koi-sføstelsesbillede med foihaanelser mod tilbederne af 

 den korsfæstede gud. 



Ved den tidlige udbredelse. som ki-istendommen fandt i Ægypten, 

 maa vi ikke undre os over, at et antal af ægyptiske guddomme, hvis 

 dyrehoveder synes at stamme fra naturfolkenes totemidé, direkte over- 

 førtes paa de kristnes helgenlegender. Clermont-Ganneau gj Or i sin 

 afhandling „ Horus og Sankt Georg" opmerksom paa et ægyptisk relief, 

 paa hvilket den beredne Horus (med spurvehøghovedet) gjennemborer 

 med en lause Set-Typhon (i en krokodils skikkelse, som vrider sig 

 under ham. Den hellige Christophorus blir stedse paa de ældste 

 orientalske billeder af ham fremstillet som Anubis med et hundehoved. 

 I legenderne om den hellige Katarina af Alexandria og om eremiteme 

 Paulus og Antonius spiller dele af den ægyptiske mytologi en stor 

 rolle, hvad der ikke er at undres ovei-, da legenderne foregaar i 

 Alexandria og den thebaniske ørken. 



Den hellige Onuphrius er ingen anden end Osiris, som fører til- 

 navnet Ov^w^pio?, hvad Conrady med sikkerhed har paavist. Han blev 

 fremstillet som „vild mand", der har hele kroppen bedækket med haar. 

 Diodor skildrer paa samme maade Osiris, som en haaret karl, som 

 roser sig af, at han under sin reise til Æthiopieu ikke har ladet rage- 

 kniven røre ved sig. Det ægyptiske tilnavn til Osiris, Unnofre, bety- 

 der ifølge Pierret, det gode væsen altsaa den direkte raodsætning til 

 Set-Typhon, „modstanderen eller ødelæggeren". 



Vandedderkoppen. 



I den . senere tid er der publiceret flere a.rbeider over edderkop- 

 penes biologi, af disse skal vi her kortelig referere et over den almin- 

 delige vanidedderkop (argyronetai aquatica), der er offentliggjort i Bulle- 

 tin d© la Societé Imperiale deS' Naturalistes de Moscou. 



Bortsieiet fra andre merker adskiller vandedderkoppens begge kjøn 

 sig fra hinanden ved den maade di© indhyller sit legem© med luft. Som 

 bekjendt er diss© dyrs' krop besat med talrige fine, jevnt fordelte smaa 

 haar, i hvilk© luften bliver hsengende fast, ligesom paa et stykk© fløiel, 

 der stikkes i vand. Disse smaa haar bliver altid meget omhyggeligt 



