enten være ubrændbart, eller det maa ved lufttomt rum eller en in- 

 different gas være forhindret fra antændelse. 



Det maa i hvert fald være meget tungsmelteligt for ikke at for- 

 andre agregatform under glødningen. 



Yi gaar derefter over til at omtale de forskjellige belyr>ningsmid- 

 ler, som har været brugt nd gjennem tiderne. og heraf vil vi igjen 

 tåge for os de faste, brændbare lysemner. 



Vore forfædre nøiede sig med baalet eller tyristikkerne, 

 naar de vilde sprede det værste mørke i sine stuer om vinteraftenerne. 

 Det næste skridt var iudførelse af lys, og det første hertil benyttede 

 raamateriale var bie voks, der anvendtes i dette øiemed allerede i det 

 4de aarhundrede. 



Dette stof er imidlertid meget kostbart, hvorfor brugen af vokslys 

 var en luksus, som aldrig kom den store masse tilgode. 



I det 12te aarhundrede begyndte man at lave lys af talg. Dette 

 var langt billigere, men stod ogsaa meget tilbage for vokslys i lyskraft 

 og renslighed. 



De første primitive talglys forfærdigedes hjemme i husene paa den 

 maade, at en vege dyppedes i smeltet talg gjentagende gange, indtil 

 der havde dannet sig et tilstrækkelig tykt lag omkring vegen. 



Denne metode, som vor tids forvænte børn hører om med et smil, 

 holdt sig imidlertid saa længe. at gamle folk endnu kan berette om 

 saadan lystilvirkning i sin barndom. 



Senere gik man over til — fremdeles som husindustri — at støbe 

 lysene ved at hælde smeltet talg i en cylindrisk form, i hvis midte 

 vegen blev holdt. 



Talglysene brændte med en lidet lysende flamme og havde des- 

 uden den ulempe, at vegen fra tid til anden maatte klippes for ikke 

 at blive for lang, naar talgen brændte bort. 



Omkring aar 1800 begyndte man at lave lys af spermacet, 

 som udvindes af en egen hvalart og efter raffination danner et godt, 

 men tillige kostbart lysmateriale. 



Saadanne lys har derfor aldrig havt stor udbredelse. 



Først ved indførelsen af stearinlys kom der fart i lysfabrikationen. 



Hvad man i daglig tale kalder stearin, er en blanding af stearin- 

 syre og palmitinsyre ; disse er i bunden form tilstede i saagodtsom 

 alle fedtarter og udvindes heraf. Første gang, stearin blev anvendt 

 til lysfabrikation, var i 1834, og siden har disse lys faaet større og 

 større udbredelse og saagodtsom fortrængt alle tidligere sorter. 



