19 



L a. u b a c h beskrev den derfor som en: egen art og gav den efter fin- 

 deren navnet capsella Heegeri. Efter hvad han oplyser om de nærmere 

 omstændighedeir ved dens opdagelsei, maa det antages, at den ganske 

 nylig er opstaaet af c. bursa pastoris, i hvis selskab den voksede. Da 

 overgangsformer fuldstændig manglede, synes dens fremkomst at have 

 skeet pludselig, gjennem en „mutation" . 



I d© sidste aars livlige diskussion om spørgsmaal vedkommende 

 udviklingslæren, som navnlig Hugo de V r i e s' epokegjørende verk 

 har fremkaldt, omtales capsella Heegeri ofte, og den anerkj endes 

 almindelig som et af de bedst studerede eksempler paa en i nutiden 

 opstaaet selvstændig planteform. En enkelt botaniker, prof. v. B o r- 

 b å s i Budapest, har endog gaaet saa langt, at han opstilleir den som 

 type for en ny slegt under navn af solmsiella. Mod en saaidan over- 

 drivelse har dog prof. v. W e 1 1 s t e i n med fuld grund nedlagt en 

 bestemt protest, idet han hævder, at en planteform, der paaviselig i 

 nutiden er opstaaet af en ældre art og kun adskiller sig fra denne ved 

 et enkelt kjendetegn, umulig kan gives høiere systematisk rang end 

 som underairt af denne. 



I den botauiske have ved Kristiania har capsella Heegeri 

 ifjor i lobet af august og september blomstret og udvikiet talrige 

 modne frugter ; den er her vokset op af frø fra prof. de V ri es i 

 Amsterdam. Ogsaa paa Tøien, langt fra dens oprindelige voksested 

 og under ganske andre livsvilkaar end der, har skulpens eiendomme- 

 lige form vist sig fuldt konstant. 



Fra St. Vincent og Martinique. 



Den tyske forsker Karl Sapper, der i 1903 besøgte en hel del 

 af de vestindiske øer i studieøiemed, har i „Centralblatt fiir Mineralo- 

 gie, Geologie und Palaeontologie" og „Zeitschrift der Gesellschaft flir 

 Erdkunde zu Beriin" bragt endel oplysninger om St. Vincent, som 

 maaske vil interessere ,, Naturen "s læsere og danne et tillæg til de tid- 

 ligere i tidsskriftet givne meddelelser om det bekjendte udbrud paa 

 denne ø. Ved besøget paa St. Vincent har Sapper faaet anledning til 

 at tåge nedenstaaende kartskitse, som sammenlignet med de tidligere 

 engelske admiralitetskarter viser, at størrelsen af krateret ikke foran- 

 dredes ved de store eruptioner i aaret 1902. Den store kratersjø 

 havde ved Sappers besøg en længde af 540 m. og en bredde af 340 m. 



