21 



side. Og den 21de mars indtiaadte den bebudede større eruption, der 

 i de 10 næste dage efterfulgtes af en hel del andre. Den ved disse 

 udbrud udspyede askemasse antoges ikke at være mindre end den, der 

 kom ved de velkjendte udbrud i mai 1902; men der gik, saavidt vides, 

 ingen menneskeliv tabt, og derfor er begivenheden bleven mere upaa- 

 agtet. 



Hiickerby, dei- den 5te mai besteg soufriéren, fandt askedækket 

 nær Morne ronde, hvor opstigningen begyndte, ganske ubetydeligt; men 

 jo nærmere han kom toppen, jo mere tiltog det, saa at mægtigheden 

 paa sine steder maatte anslaaes til 5 m. Den sydlige kraterrand var 

 blevet 3 — 5 m. høiere ved ophobning af udslynget materiale; selve 

 kratervæggene var derimod uforandrede. Kratersøen var ganske ud- 

 fyldt, og overfladen af den nuværende kraterbund, der var fuld af smaa 

 fumaroler, laa ca. 30 m. over den tidligere kratersjøs niveau. Arne- 

 stedet for den daværende virksomhed syntes at være en fordybning i 

 kraterbundens vestlige ende, mens den tidligere var knyttet til krater- 

 sjøens østlige del. 



Sammenlignes forholdene paa St. Vincent med forholdene paa 

 Martinique, vil man se, at Mont Pelé siden den 30te august 1902 har 

 havt endel mindre udbriid. Kun 2 af disse, nemlig udbruddene den 

 25de januar og 26de mars 1903, har vakt nogen større O23merksomhed, 

 og disse falder i de tidsrom, da St. Yincents soufriére er i livlig virk- 

 somhed. 



Professor Sapper var ander sit ophold paa Martinique saa heldig 

 paa nært hold at faa se det store udbrud den 26de mars, og da dette 

 udbrud efter alle iagttageres mening forløb akkurat paa samme maade 

 som det bekjendte udbrud den 8de mai 1902, vil prof. Sappers beret- 

 ning læses med den største interesse. Professoren sad netop foran det 

 store franske observatorium, der er anlagt paa en fjeldtop ca. 9 km. 

 syd for Mont Pelé, da han opdagede et eiendommeligt lysskjær over 

 Mont Pelés naal, d. v. s. den smale, naalfoi-mige klippe, som rager 

 omtrent 300 m. op over Mont Pelés kraterbund. Dette var indlednin- 

 gen, og saa fulgte begiveuhederne efter Sappers fremstilling hurtig paa 

 hinanden. „ Straks derefter steg en anseelig aske- og dampsky, led- 

 saget af en sagte støi, med hvirvlende fart op i luften, og faa sekun- 

 der senere saa vi under den hvide taage, som omgav foden af den 

 opragende naalformige kegle, en lignende brunliggraa askesky med den 

 for eruptionsskyerne karakteristiske hvirvlende overflade bryde frem og 



