24 



blir forkortet til den samme brøkdel, vil den absolute længde af sam- 

 mentrækningen være 400 gange større hos mennesket. Kraften vilde 

 være 400- gange større, veien 400 gange større, altsaa den givne le- 

 vende kraft 400^ gange større. Men nu er ogsaa massen 400^ gange 

 større. Hos begge blir den samme levende kraft meddelt til masse- 

 enheden, derfor maa spi^anget i begge tilfælde være lige bøit og saa- 

 ledes ikke 400 gange høiere bos mennesket. 



Menneskets muskler arbeider imidlertid under væsentlig andre 

 betingelser end insektets. Springmusklerne har nemlig ikke blot 

 at meddele en vis masse en vis bevægelse, men de har ogsaa 

 at overvinde en modstand, tyngdekraftens virkninger. Den begyn- 

 der ikke først at virke i det øieblik, at det springende legeme for- 

 lader jorden, altsaa naar meddelelsen af den levende kraft ophører, 

 men den virker allerede under sammentrækningen af springmuskelen. 

 Tversnittet af muskelen skulde være 400^ gange større hos mennesket, 

 samtidig er massen, altsaa ogsaa virkningen af tyngdekraften, 400^ 

 gange større. Der vilde saaledes hos mennesket falde en 400 gange 

 større tyngde paa muskeltversnittets fladeindhold. Menneskets muskel 

 er med andre ord 400 gange saa sterkt belastet som insektets, og i 

 denne sterkt belastede tilstand skal den dog yde, hvad den svagt be- 

 lastede yder. Hvis altsaa mennesket skulde springe absolut, ikke for- 

 holdsvis, saa høit som loppen, maatte det have været forholdsvis be- 

 tydelig tykkere; endvidere maatte det have havt meget seigere muskler. 

 Det maatte altsaa have været forholdsvis meget sterkere. 



Hvis man vil betragte forholdet noget overfladisk, men dog ikke 

 saa overfladisk som ofte er tilfældet, maatte man sige, at kraften ydes 

 i musklerne og at muskelmassen er proportional med 3die potens af den 

 lineære udstrækning. Det samme kan ogsaa siges om at løfte massen, 

 det stoi'e og det lille dyr skulde derfor kunne springe lige høit. 



Men der maa ogsaa tåges hensyn til luftmodstanden. Denne er 

 naturligvis af større betydning for det lille dyr end for det store, thi 

 den afhænger særlig af størrelsen af det tversnit, som er lodret paa 

 bevægelsesretningen. Der kommer derfor en større luftmodstand paa 

 masseenheden hos de smaa dyr. Dette taler meget til gunst for de 

 smaa dyr, derimod har de store dyr fordel af den store belastning. 



Af den omstændighed, at loppen springer 40 cm. høit, mennesket 

 muligens 80 cm., kan man derfor ikke drage den slutning, at menne- 

 sket er forholdsvis svagere end insektet; tvertom kan mennesket for- 



