26 



kill og bituminøse skifere, d) mørk sandsten, rig paa glimmer og kun 

 med spor af kul, e) lys graa sandsten, f) skifer med lerjernsten. Det 

 værdifuldeste kullag er 1 m. mægtigt og bestaar af cannelkul, der er 

 gode gaskul, men ikke leverer kokes med stor brændeværdi. Dette 

 lag skal ifølge de laveste beregninger kunne levere 500000 tons kul. 

 Ogsaa flere mindre kullag lindes. Den fundiie ildfaste ler skal være 

 meget god. I et tillæg til denne afhandling meddeler dr. Re u sch, 

 at der paa Andøen neppe er haab om at finde andre afleiringer fra 

 juratiden, hvori som bekjeudt kallene lindes, end de, man nu kjender. 



Hovedresultaterne af „Fra det indre af Finmarken" er tidligere 

 af vedkommende forfatter bleven meddelt i „ Naturen". Det samme 

 gjælder Rekst ads afhandling om „Skoggrænsens og snelinjens større 

 høide tidligere i det sydlige Norge". 



I sin afhandling om Suldalsfjeldene nedlægger landbrugslærer 

 Kaldhol resultatet af sine undersøgelser over en del af det til Røldal 

 og Suldal grænsende fjeldstrøg. Denne afhandling knytter sig ligesom 

 den følgende nær til det i forrige aars geologiske aarbog indtagne ar- 

 beide om Hardangervidden. Lagfølgen er derfor ogsaa i det store og 

 hele den samme som der angivet. Underst ligger det gamle grundfjeld, 

 saa kommer den saakaldte Telemarksformation, saa kambriske lerglim. 

 merskifere, og saa en formation af gneise og kvartsiter, som formodes 

 at være overskjøvne flak af de to underste afdelinger. Forfatteren har 

 paavist, at endel af den i dette strøg optrædende granit er yngre end 

 de kambriske skifere. 



I den næste afhandhng beretter Rekstad om sine undersøgelser i 

 høifjeldsstrøget mellem Haukeli og Hemsedalsfjeldene. Bergarternes 

 geologiske rækkefølge er her nedenfra og opad: 1) Telemarksforma- 

 tionen, hvoraf der kun er smaa partier, 2) grundfjeldsgranit, der op- 

 træder over store strøg, 3) kambrisk-siluriske lag, der bestaar af føl- 

 gende underaf delinger: a) omvandlet alunskifer, b) blaakvarts, c) mar- 

 mor, der kun optræder paa enkelte lokaliteter, d) graa eller grønne 

 fylliter, 4) en gneis-kvartsitetage og granit. Forfatteren mener, at 

 teorien om en overskyvning af gneis-kvartsitetagen ikke er saa 

 overbevisende, men haaber, at undersøgelserne paa strækningen op mod 

 Sogn maaske vil give en løsning paa dette spørgsmaal. Angaaende 

 isbevægelsen i slutningen af istiden mener forf. at kunne slaa fast, at 

 grænsen for den vestgaaende og østgaaende bevægelse har ligget ved 

 vandskillet. Der kan ikke fiodes nogen støtte for dr. Hansens tid- 

 ligere teori om, at bræskillet laa langt østenfor vandskillet. Isdækket 



