36 



engang sa-a en hvalros gribei ©f ter en svømmende stormfugl (procellaria 

 glacialis) og sluge den med hud og haar; han har ogsaa fundet rester 

 af sælhund i dens mave. 



Af sæl er er storkobben (phoca ba,rbata) dein aJmindeligste. 

 L,eirnerekspeditionein traf den i mængdevis i Storfjorden. 



Den gaar meget høit mod nord, hvilket saavel N" a n s e n som 

 Sverdrup kunde konstatere, idet de traf den paa henholdsvisi 82 gr. 

 og 85 gr. n. br. Den almindelige sælhund (phoca vitulina), der fore- 

 kommer siaai talrig i det nordlige Atlantérhav, er observeret saa langt 

 nord som ved Eoss-øen. 



Idet vi omtaleT Spitsbergens hvaler, nævner vi først og fremst 

 grønlandshvalen, om hvem. man i almindelighed tror, at overdreven 

 forfølgelse har jaget den op i det høie nord. Sagen er, at grønlands- 

 hvalen er en egte arktiker, hvis* tilværelse er nøie bunden til isgræn- 

 sen. Den lever vinter og sommer i det isbeidækkede polarhav, og de 

 vandringer, den foretager, indskrænker sig til dette. Ved Spitsbergein 

 var fangsten paa den i begyndelsen af det 17de aarhundrede saa løn- 

 nende, at hollændernei kaldte' denne øgruppei for nordens guldmine. 

 Den bek j endte hvalforsker prof. Kukenthal i Jena- fremsætter 

 den paastand, at den besværlige og i den tid farefulde jagt paa, grøn- 

 landsihvalen havde en ikke liden betydning ved at skabe dygtige søfolk 

 og hævder, at det ikke var saa ganske tilfældig, at den. tid, da denne 

 jagt floreirede, frembragte saa. mange dygtige søhelte ! Grønlands- 

 hvalen aftager faktisk meget hurtig i antal ; den ea- saaledesi ganske 

 forsvunden paa steder, hvor den før forekom i mængde. I den glim- 

 rende fangstpeTiode i det 17de aiarhundrede blev der sammen med 

 grønlandshvalen vistnok ogsaa fanget nordkaper eller b i s- 

 cayerhval (eubalaena glacialis). 



Blaahvalen (balaenoptera sibbaldii), dette jordklodens stør- 

 stei dyr, træiiger om sommeren opunder Spitsbergens vestkyst. Den 

 foretager forøvrig lange krydstogter i det atlantiske ocea.n og japa- 

 nesernes nagasokujira er intet andet end denne hvalart. I 1888 

 fangede man saaledes ved Vardø en blaahval, der indeholdt en harpun, 

 siom udelukkende bruges^ af amerikanske fangstmænd ved kysterni© af 

 Massachusetts. Ogsaa finhvalen (balaenoptera. musculus) gaar 

 undertiden op under Spitspergens vestkyst. Knølhva. len (megap- 

 tera boops), der udmerker sig ved sit kolossale hoved, sin vortede hud 



