38 



gaar inellem dem, for ikke at træde paa dem. Disse øer &r typiske 

 fugleholmeir. Af interessante' fugleibjeirge kan jiævnes det høiei fjeld- 

 plateau ved kysten af Barents^ og Edgeland, hvis øverste ra,nd bestaar 

 af søiler af mørk hyperit, og hvor alker, maager og andre fuglebjerg- 

 beboere hækker i mængdevis. 



Selv paa de aller nordligste Spitsbergenøer, R o s s ø e n, og lille 

 T a f f e 1 er der rigt fugleliv. Disse to øer, der er høie^ klipper af 

 porfyrisk granit, og ser yderst øde og utilgjængelige ud, huser utallige 

 skareir af fugl. Den erf arne* ornitolog og dygtige .iagttager W a, 1 1 h e r 

 iagttog kun forholdsvis faa (14) fuglearter ved den østlige del af 

 Spitsbergen. Dette forklares dog af semere forskede som en følge af 

 de yderst variable isforholde.^) Der var nemlig i 1889, da. Walther 

 besøgte Spitsbergen, megen is paa østkysten, mens dier' i 1898, d,a 

 Leirnerekspeditionen. befaudt sig deroppe, ikke fandtesi is der, hvorfor 

 fuglene havde let for at find© næring ogsaa der og forekom i mængd© 

 overalt. Man har ialt fundet 47 fuglearter i hele Spitsbergen og 

 deraf kan 27 noteres som sikkert hækkende' der. Vi skal da, i det 

 følgende kortelig omtale^ de almindeligste arter og deres levevis. 



Den almindeligstiei fugl i hel© Spitsbergen er k r }' k k j ei n (rissa 

 tridactyla). Den udmerker sig ved under rugetiden at værei fugle- 

 bj ergenes største skrighals og ■ — ved sin feighed, noget som dems arge- 

 ste fiende t y v j o e n (stercorarius parasiticus) ved at drag© sig til 

 nyttei. Denne: fugl piner og plager krykkjen under fiugten saa længe, 

 at den tilsidst i ren fortvilelse gylper op sin maves indhold, som, 

 sluges af tyvjoen med stor begjærlighed ; dettei foregaar under vild© 

 skrig fra den forurettede. Krykkjen er en meget dygtig og kunst- 

 færdig redebygger. Paa klippeafsatserne laver den en liden jordhaug, 

 i hvis top den udhuler en fordybning, som, omhyggelig udfores med 

 mos' og fjær. Her ligger den,, i modsiætning til de andre maagearter, 

 der viser sig meget ligegyldigei under rugningen, saa trofasit paa, sine 

 eg, at man maai fjern© den med ma,gt, hvis man vil have fat i disse; 

 den forsvarer sig dog ikke, men,s dette foregaar. Fartøier er næsten 

 , altid omgivne af denne, lille maage, der følger dem for af snapp© 

 affald. 



S t o r m a a, g e n (larusi glaucus) er næst efter foregaaende den 

 almindeligste og samtidig den størst© maageart. Paa, grund af sit 

 gravitetiske udseende, naar den sidder og speider omkring sig, er den 



^) Se indledningen. 



