40 



Denne niaides af forældreno', selv efterat den er bleiven fiyvedygtig, og 

 denne proces foregaiar ofte med stor behændighed under flugten. Ter- 

 nen er en overordentlig modig og kamplysten fugl, som ved sin glim- 

 rende flugt og sit spidse neb kan slaa langt større og sterkerei fiender. 

 Selv fuglebjerget» tyr an, stormaagen, som e^r de andre fugl es skræk, 

 tør ikke vove sig' did, hvor ternen hækker ; den taaler kun en eneste 

 liden, forøvrig sjelden, maageart, xema sabinei, i sit selskab. Ternens 

 egteskabelige kjærlighed er stor; sky der rna-ni den ene af et par, bliver 

 den anden meget længe ho® sin dødei egteifælle. Det synesi ogsaa, 

 som om der er &t sterkt udviklet kameratskab blandt dissei fuglei ; 

 hvisi en af dem er bleven skadeskudt, flokker alle de andre sig omkring 

 den som for ai tilby de^ sin hjælp. Om høsten forener de gamle terner 

 sig til storei flokke og bedækker da olte de graabrune fjeldknauser i 

 saadan mængde, at disse ser ud som om de var tilsneede. Der' findes 

 da aldrig unger blandt dem ; dissc' synes at drage sydover senere paa 

 aaret. Et vakkert syn er det at se ternen paa fangst. Den flyver 

 pilsnart hid og did i zigzagflugt; pludselig' staar den aldeles, ube^- 

 vægelig i luften og skyder derpaa siom et lyn ned mod vandfladen, 

 hvor den snapper sit bytte, og flyver næsten lige. hurtig op igjen. 



Lomvien (uria bruennichii) hækker i mængde ved Bel-sund og 

 Wiide-bai; paa østkysten er den ikke saa almindelig. Den lægger kun et 

 eneste eg paa den nøgne klippe, men dette eg har saa tykt skal, at det 

 kain faldlei ned fra betydelige høider uden at knuse®. Meget hyppigere 

 end lomvien er teiiste^n (uriai grylle var. mandti), der hækker over 

 hele Spitsbergen i de høieste og mest utilgjængeligei klippekløfter. 

 Den er usedvanlig smuk, af silkesort farve med snehvidt vingespeil og 

 koralrøde ben. Den opholder sig især m,elleim drivisflageaiei, hvor den 

 fisker ivrig efter smaadyr. 



Alkekongen (niergulus allei) er en flink dykker, langt dyg- 

 tigere end sine slegtninge, teisten og lomvien, den bevæger sig ogsaa 

 med lethed paa land og fly^-er godt trodsi sine korte vinger. Den 

 miangler intetsteds; i Spitsbergen. Alkekongen synes at have betin- 

 gelser for at blive taan. Paa L e r n e r okspe'ditionen havde man saar 

 lede® en han, der svømmede og dukkede ganske fornøiet i en vaske- 

 balje', der stod paa dækket uden at tænke paa flugt, uagtet den kort 

 iforveien var tåget lige fra rngningen, som den besørger afvekslende 

 med hunnen. 



TJdelukkende ved Vestspitsbergen finde® lunnefuglen (mor- 

 mon arcticus). Det er en besynderlig fugl; den nikker og gestiku- 



