56 



Læggen 0.24 m. 



Poden 0.18 „ 



Fra brystgropen til skambenet 0.52 „ 



Ansigtet er stort, udtrykket opvakt, godt. L. P. er sterk med 

 god muskulatur, hua har en ud merket sundhed. Hendes vegt er 

 43 kilogram. 



L. P. er ikke gift, men hun meddeler indtrængende, at det ikke 

 har manglet hende paa leilighed til at blive det, og at det er rene 

 bekvemmelighedshensyn, der har hindret hende fra at indgaa derpaa. 



Hos hende, som hos broren, overalt sammensmeltning mellem epi- 

 og diafyser. 



Disse to dverge er altsaa, fraregnet deres ringe størrelse, i alle 

 andre henseender fnldkomment normale mennesker uden nogetsomhelst 

 sygeligt ved sig, og den omstændighed, at deres far og bedstefar og- 

 saa var smaa mennesker, leder tanken hen paa en normal dannelse. 



De to forskere fortsætter saaledes : 



Af de undersøgelser, vi har anstillet, fremgaar det i virkeligheden, 

 at, naar man i den homeriske tidsalder beskrev pygmæracer, saa er 

 disse beretninger, der ansaaes for legendariske, blevet fuldstændig be- 

 kræftede for Asiens og Afrikas vedkommende. 



I Europa har de populære myter altid ladet dverge, pygmæer, 

 spille en betydelig rolle saavel i England, i den skotske og irske 

 folklore, som i Danmark under navn af kobolde, som i Tyskland under 

 navn af Niebeluug, som i Rusland, Frankrig o. s. v., ret som om le- 

 genderne gjengav en fjern erindring om smaa folk, der virkelig havde 

 levet i fordums tider. Paa dette punkt viser nyere arbeider, der fast- 

 slaar, at vort kontinent var lige saa favoriseret som de andre, at den 

 populære tro har en grund af sandhed og binder traditionen til dens 

 udgangspunkt. 



Den virkelige forekomst i Europa af gamle pygmæer er ikke læn- 

 gere gjenstand for tvil. Vel, disse dverge ligner forbausende paa dem, 

 vi netop har beskrevet. Det dreier sig om en speciel race, og ikke 

 om sygelige individer. Den moderne kritik kalder dem for achondro- 

 plaser (achondroplasi vil sige, at brusken ved enden af de lange knoker 

 ophører at danne ben, og dette har man i mange tilfælde anseet som 

 grund til dvergvekst). Det vil sige, at de gamle kunstnere kun be- 

 høvede at gjengi ve naturen sandhed stro for at fremstille achondroplaser. 

 Til støtte for denne mening vil vi gjenkalde i erindringen de tal- 



