57 



rige billeder af dverge, der er os overdragne i de ægyptiske nekropo- 

 lers skulpturer, i græske og romerske statuetter, i Pompeiis fresker og 

 tillige i en del romersk-galliske prydede vaser. 



Denne paavisning ydes endnu rigeligere ved de nyeste opdagelser 

 i forhistoriske grave af talrige pygmæskeletter blandede med skeletter af 

 mennesker af almindelig høide. Udgravning af den neolitiske periodes 

 gravsteder i Schweiz ved Nilescli og Koll mann, i Frankrig ved 

 Manouvrier, de tidligere undersøgelser af Yacher de Laponge 

 i Herault og Cevennerues huler, de nyere af Thilenius i Schlesien 

 o. s. v. fastslaar klart tilværelsen af dverge, der har eksisteret længe 

 som egen race, og af hvilke de sidste har været samtidige med romerne 

 og slaverne. Man kan forfølge dem lige til aar 1000. Ifølge Gutt- 

 mann har disse dvergeracer, der ingenlunde var degenererede eller 

 patologiske, foruden andre egne beboet Schweiz, hele Elsass o, s. v. 

 For Niiesche og Kollmann er de Europas primitive befolkning. Og 

 som ellers paa jorden finder man spor af pygmæer i de længst tilbage- 

 liggende tider; disse dverge skulde være forløberne for den nulevende 

 menneskeslegt paa samme maade som blandt dyrene : arter af stor byg- 

 ning fremkommer af smaa. 



En meget gammel forekomst af pygmæer i vore egne skulde saa- 

 ledes være vel fastslaaet. Det er henimod det 10de aarhundrede, at 

 man taber deres spor som stammer, man ved ikke hvorfor. 



Men efter den tid møder man imidlertid eksemplarer fra tid til 

 anden, foi-nemmelig ved de forskjellige hoffe i Em-opa, hvor de optræ- 

 der imder titel af narre. Om der blandt hoffenes dverge findes pato- 

 logiske achondroplaser, saa er andre af dem udentvil virkelige dverge, 

 fysiologiske achondroplaser. 



I museet Prado i Madrid ser man i galleriet Velasquez, som Porak 

 og Muge har paavist, blandt syv portrætter af dverge sikkert 2 achon- 

 droplaser: dvergen Barbola des Minines og dvergen Sebastian de Morra. 



Denne forsvinden af dvergeveksten, kunde den ikke være knyttet 

 til forsnevring af bækkenet hos de kvindelige pygmæer? Maalene af 

 achondroplasiske bækkener viser efter Porak en formindskelse i alle 

 diametre. Det synes dog natui-ligere som grund til dvergevekstens for- 

 svinden som folkeeiendommelighed med Nliesch og Kollmann at antage 

 den fremadskridende øgning af høiden og racens stadige fremadskriden 

 mod- en høiere type. 



Hvorledes det nu end forholder sig med denne forsvinden og dens 



