59 



Forresten viser dyrearterne eksempler paa lignende kjendsgjeruin- 

 ger. Undersøgelser af Dareste, Humphrey o. s. v., nyere af 

 Regnault, L. Dor, Leblanc og Piloquin har lært os, at ved 

 siden af achondroplasiske kalve, der fødes af og til, eksisterer der hele 

 racer af dyr, som viser lignende modifikationer (dvergokser, anconafaar, 

 grævlinghunde), der nedarves, og hvis bærere lever jevnsides med de 

 andre dyrearter. 



Endelig vil vi anføre til gimst for vor mening achondroplaserues 

 større og større sjeldenhed. De eksemplarer, som den antike kunst 

 har efterladt os, er saa talrige, at man har vanskeligt for at forståa 

 det. Man har møie med at forståa achondroplaserues artistiske mono- 

 pol, naar man ser hen til sjeldenheden af fremstillinger af Potts syg- 

 dom, af skjævryggede og af rachitikere, hvis antal i Rom utvilsomt 

 var større end achondroplaserues, og hvis vanskabning er meget mere 

 grotesk og bedre skikket for karikaturen. 



Man ser ikke, hvad der kunde legitimere denne specialisation hos 

 de gamle dekoratører i deres indtrængen paa patologisk omraade. 

 Endnu mere, der eksisterte i Rom bataljoner af dvergegladiatorer. 

 Vilde man nutildags, da forskere overalt er paa vagt, kunne samle 

 nok achondroplaser lor at danne en slig trop? Den eneste gyldige 

 forklaring herpaa er, at paa den tid mødte man endnu i Europa, saa- 

 ledes som det fremgaar blandt andet af Thilenius's arbeider, de 

 sidste descendenter af de dvergracer, som havde befolket det før. 



Lidt efter lidt forsvinder typen, som vi allerede har paavist. 

 Efterhaanden som man skrider fremover mindskes antallet. I middel- 

 alderen er de endnu talrige. Vi har meddelt, hvilken rolle Parrot 

 og Po raks interessante studier lader dem spille i historien, og hvilken 

 udødelighed Velas quez, Tu polo og Veronese har givet dem. 



Eor tiden er de sjeldnere. Man viser dem frem i de lærde sel- 

 skaber, meget faa undgaar den interesse, som deres studium har vakt, 

 og dog lader tilfældene sig let tælle. 



Er ikke denne tiltagende sjeldenhed et vidnesbyrd om, at denne 

 varietet af ethniske dverge vil forsvinde mere og mere, efterhaanden 

 som vi fjerner os mere fra den tid, da de befolkede Euroj^a og den 

 øvrige jord. (Revue seien tifique). 



