77 



Jeg vil hermed ikke et øieblik have iidtalt den ringeste tvil om, 

 at der nulildags i almindelighed drikkes formeget, og at der derved 

 hidføres alvorlige forstyrrelser i den almindelige snndhedstilstand. Den 

 store vanskelighed og den store fare ligger deri, at der ikke kan an- 

 gives nogen almindelig gyldig grænse for, naar alkoholens skadelige virk- 

 ning begynder. Ti denne grænse er selvfølgelig individuelt meget forskjel- 

 lig. Jeg tror ogsaa, at selv en overskriden af denne grænse, dersom den 

 ikke gaar ofte paa, ikke er saa skadelig som den regelmæssige nydelse af 

 større mængder. Det maa overlades til den enkelte — saaledes som det jo 

 saa ofte er tilfældet her i livet — - ved opmærksom og r.treng selviagt- 

 tagelse at komme paa det rene med, hvad der for ham er godt. Den, 

 der som følge at abnorme anlæg angribes meget alvorlig allerede af 

 smaa mængder alkohol, skal ligesaavel forsage de alkoholiske drikke, 

 som den, der ikke er istand til at passe maaden. Erfaringen lærer, 

 at der for «aadanne individer kun gives en redning: fuldstændig af- 

 holdenhed. Men den, som sund og frisk, føler den aandelige kraft i sig, 

 der trænges, for at finde og passe det rette maal, han behøver ikke 

 at give afkald paa nydelsen af alkoholiske drikke. Et træffende udtryk 

 for denne anskuelsesmaade giver følgende ord af en mand, der i sit liv 

 har udført store ting og dog ved siden deraf i bedste forstand har 

 forstaaet at tåge for sig af livets nydelser; et sted i et brev fra Eredrik 

 den store siger han med hentydning til Rousseau: „Det er sandt, 

 at al den asiatiske luksus, bordets glæder, vellevnet, blødagtighed ikke 

 er af væsentlig betydning for os, at vi kunde leve enklere og mere 

 afholdende; men hvorfor give afkald paa nydelserne, naar man kan glæde 

 sig over dem? Den sande philosophie, mener jeg, bestaar i at for- 

 dømme misbruget uden at forbyde brugen; man maa kunne und- 

 være alt, men ikke give afkald paa nogef. 



Lysende organismer. 



Af H. Haupt i „Naturwissenscli. Wochenschrift". 



Marshall siger: „Meget angaaende dyrenes lysen er os endnu 

 dunkelt, kjære ven og gode nabo." Denne paradoks vil vel endnu i en 

 række af aar have sin gyldighed, skjønt baade mikroskopet og kemien 

 arbeider ihærdigt med at løse naturens lysgaade. Store vanskeligheder 

 bereder paa den ene side den omstændighed, at skjønt mange organis- 



