78 



mer er lysende, kan ikke særlige organer herfor paavises; paa den 

 anden side afviger lysorganerne i høi grad fra hinanden med hensyn til 

 bygning. Sandsynligvis er ogsaa 'den indre sammenhæng forskjellig. 



Jeg vil da først omtale sankthansormene (^lampyris). I varme Juni- 

 aftener kan man i Mellemeuropa se dem lyse, disse de gamle romeres 

 stellæ volantes. Det var dog en anden slegt (luciola), som lyste for 

 dem; den overgaar langt den mellemeuropæiske sankthaiisorm. At 

 bruge navnet orm paa et flyvende insekt, vilde i granden være en stor 

 feil, dersom ikke lampyrishunnen var vingeløs og derfor ogsaa meget 

 lig en orm (lampyris splendidula-hnnnen har kun forkrøblede vinger, 1. 

 noctilucas hun mangler endog disse). Hannerne har derimod vinger. 

 Nogle iagttagere vil have seet følgende : Mens hannerne flyver sin 

 lysende bane, lokker den i græsset siddende hun med sin lille lanterne, 

 der ligesom hos hannen sidder paa spidsen af bagkroppen. Dens øine 

 er skjulte under det store brystskjold, prothorax, men gjennem to smaa 

 glugger i det kan den udspeide de eventja-lystne hanner. (Hvorledes 

 lampyris noctiluca bærer sig ad, er en gaade, da den mangler disse 

 glugger). Nu begynder en saakaldt lysduet, og ovennævnte digterisk 

 anlagte iagttagere paastaar, at hunnen og hannen blinker eller egentlig 

 lyner til hinanden med sit lys. 



Hvorvidt sankthansormens lys kun er en biyllupsfakkel, er dog 

 meget tvilsomt. Sandsynligvis er den først og fremst et beskyttelses- 

 middel mod flaggermus, kveldkuar og andre rovdyr, thi det passer vel 

 ikke med disse dyrs smag at snappe eiter ildfunker, saa meget mere, 

 da lampyriderne sandsynligvis maa smage meget daarligt, i det mindste 

 har de en ubehagelig lugt. Knuser man nemlig en saadan lysbille, vil 

 man merke en ubehagelig lugt, som minder om løg. Om dagen kan 

 billen godt undvære dette beskyttelsesmiddel, da den holder sig skjult, 

 desuden er den da beskyttet ved sin jordfarvede dragt. 



Eggene af lampyris skal ogsaa lyse, og det allei'ede i egstokken. 

 Jeg har dog gjentagne gange bragt dyrene til at lægge eg, men har 

 dog ikke, selv om natten under mikroskopet, kunnet opdage selv det 

 svageste lysskjær, skjønt eggene var levende. Men larverne, som krøb 

 ud af dem, var derimod lysende paa hver side af et kropsafsnit. Sen- 

 høstes er de temmelig langt udviklede. Jeg har ofte seet larver af 

 lampyris splendidula i store mængder i veigrøfterne ved landsbyen 

 Osterode, naar jeg en mild november- eller decembernat gik hjemover 

 fra Herzberg a. E. 



