79 



En larve af den større art, lampyris noctiluca, fandt jeg 2den 

 pintsedagsaften 1900 paa veien til Rndelsburg. Jeg tog dyret samt 

 det lav (cladonia tubæformis), hvorpaa det sad, med til Halle. Efter 

 tre tigers forløb, hvoi'i det levede af ovennævnte lav, forpuppede det 

 sig. Puppen havde paa undersiden af sin bagkrop flere runde, sterkt 

 lysende flekker. Hunnen, som udviklede sig af denne puppe, lyste 

 meget kraftigt baade om dagen og natten. 



Af de her meddelte iagttagelser vil det fremgaa, at lysudstraalin- 

 lingen intet har med at udfinde kjønnet, men ved, at det forekommer 

 i alle udviklingsstadier, dog med undtagelse af hos egget, maa det be- 

 tragtes som saa fast knyttet til dyret, at dettes velbefiudende er af- 

 hængig heraf. 



Man antog tidligere, at det var det om dagen i de hvidagtige 

 lysflekker optagne sollys, som igjen om aftenen blev udstraalet. Senere 

 blev fosforet gjort ansvarlig herfor. Men allerede i begyndelsen af 

 forrige aarhundrede paaviste Mateucci det feilagtige i denne anskuelse. 

 Han fandt i lysorganerne en vædske, som han antog bestod af salpeter- 

 syre og kulsyre. Selve belysningen antog han var en oxydationspro- 

 ces. Han svævede ogsaa i den formening, at man engang vilde kunne 

 fremstille det lysende stof fabrikmæssig, og som raastof hertil anbefa- 

 lede han raaddent træ og raadden fisk (?), da begge disse stoffe med 

 lethed kunde faaes i tilstrækkelig mængde. Desværre har man imid- 

 lertid senere fundet, at det er det sopmycel, som har gjennemtrængt 

 den raadne ved, som lyser, og paa raadden fisk er det lysbakterier. 

 Herved er atter en gang en smuk tanke bleven tilintetgjort. 



Anatomen Kolliker kom spørgsmaalet noget nærmere. Ved sine 

 mikroskopiske undersøgelser lykkedes det ham at paavise, at lysorganet 

 er et selvstændigt nervøst organ, der udskiller et ui-insurt salt (NH4O), 

 altsaa et fordøielsesprodukt. 



Nylig har en japaner undersøgt lysfænomenet. Han fandt, at 

 der under fordøielsen dannes ketoner. Disse polymiserer og spalter 

 sig under fordøielsen i lysorganet i andre organiske forbindelser. 

 Denne spalten ledsages igjen af en lysen. Af saadanne organiske for- 

 bindelser, som lyser, kjender vi nu en hel del. B. Tschugaeff fandt 

 ved en undersøgelse, at af 510 saadanne stoffe var 127 istand til at 

 lyse. Navnet paa dette fænomen, tribolnminescens, laante hau hos E, 

 Weidemann. Et med hensyn til det fremkaldte lys lignende fænomen, 

 der ligeledes kaldes tribolnminescens, kan man se. naar man i mørke 



I 



