80 



stryger brvidfladerne af nogle porcelæns- eller flintetøisskaar mod hiii- 

 andeii, ellei- naar man river 2 stykker raffinade mod hinanden eller knu- 

 ser dem i en morter. Hvad man her faar se, er ikke ild, heller ikke 

 har det noget at gjøre med funker i dette ords egentlige betydning. 

 Lys er det, og ifølge den berømte lov om kraftens bevaring handler 

 det ved dette og lignende fænoraener ligeledes om en frigjort energi, 

 der viser sig for vort øie som lys. 



De ovennævnte billearter, lampyris og luciola, endvidere photuris, 

 lamprorhiza, lamprophorus. photinus o. s. v., alle biller, som er hinan- 

 den mere eller mindre lige, tilhører ife saakaldte blødhiidede biller 

 (malacoderinata). Til smelderne (elateridæ) hører den sydamerikanske 

 cucujo (pyrophorus noctilucus), om hvis lysen mange reisebeskrivelser 

 ved at fortælle. Denne billes lysorgan er meget forskjelligt fra den 

 europæiske santhansorms. Den har tre saadanne lysorganer, to af dem 

 sidder paa randen af forbrystet, prothorax, og et paa undersiden af 

 første bagkropssegment. Dette sidste er som oftest skjult af det ved- 

 liggende bagbryst, metathorax, og blir først synlig, naar dyret flyver, 

 elateriderne pleier nemlig under flugten at hæve bagkroppen. Lys- 

 organerne er dækket af en linseformet hvælvet gjennemsigtig del af 

 kitinpauseret. Ved undersøgelser, der forøvrigt lader meget tilbage at 

 ønslce, har man fundet kantede smaa krystallinske legemer, som synes 

 at blive dannet inde i organet. Desværre ved man ikke, om de har 

 noget med lysfænomenet at bestille. 



Da jeg nu omhandler billerne, vil jeg nævne, at den vædske, 

 smørsyre, som bombardierbillerne (brachinus crepitans og br. explodens) 

 sprøiter mod sine fiender, ogsaa siges at lyse. Man skal ikke lade 

 noget uprøvet; derfor har jeg ivrigt vendt stene og derved skaffet mig 

 en hel del af disse nydelige smaa løbebiller. Disse har jeg da inde- 

 sperret i et glas og om natten pirret dem med en pensel. Smørsyre 

 har de, hvad min næse kunde fortælle mig, udsprøitet i massevis, men 

 den var ikke saa venlig mod mig, at den lyste. 



Endnu en hel del insekter skal lyse. Den, der ønsker at høre 

 nærmere om disse, kan henvises til Henry Gad eau de Ker ville: 

 ,,Lysende dyr og planter"' der ogsaa foreligger i tysk oversættelse af 

 W. Marshall. Mange læsere vil sikkerlig ogsaa tænke paa den be- 

 kjendte lygtebærer, en cicade, om hvis evne til at lyse beretningerne 

 lyder høist forskjellig. Den sydamerikanske lygtebærer har et meget 

 lysstraalende navn, fulgora laternaria, men de, som i den senere tid 



