82 



slut raaatte min foresatte, den gode gamle Schlegel, som sandelig 

 ikke i saa henseende var særlig ømfintlig, skride ind og befale, at 

 det raadne bæst kort og godt skulde kastes ud. Det var en frygtelig 

 stank, der sad fast i mine klær, ja jeg tror endog, at det havde fæstet 

 sig i selve mit kropsvæv. I det niindste løb hundene efter mig paa 

 gaden, og i et par maaneder knude jeg ikke spise fisk. Imidlertid, 

 jeg havde engang i hine dage glemt noget i mit arbeidsværelse paa 

 museet, hvis vinduer, naar jeg gaar bort, blir lukket med luger, og 

 gik derfor tilbage henimod klokken 8 om aftenen; det var om høsten 

 og derfor allerede mørkt, men jeg betraadte dog værelset uden lys. 

 Grud, hvilken pragt viste der sig ikke for mine forbausede blikke. 

 Fisken, bordet, hvorpaa den laa, haandklæderne og instrumenterne, som 

 jeg havde brugt, hist og her paa gulvet og paa møblerne flekker, hvor- 

 paa der muligens var falden smaastykker af fisken, eller som mine 

 smudsige hænder muligens havde berørt, alt, alt i et pragtfuldt grøn- 

 ligt straalende lys. Det var, som om alt var overtrukken med en 

 straalende fløiel." 



Bringer man noget af det lysende slim fra en havfisk under mi- 

 kroskopet, kan man ved sterk forstørrelse opdage lysfrembringeren, 

 nogle smaa, runde legemer. Disse er lysbakterierne, og paa grund af 

 sin runde form tilhører de mikrokokkerne. Man kan rendyrke dem 

 paa poteter, som er kogt i sterkt saltvand, eller ogsaa som andre bak- 

 terier paa næringsgelatine. Desværre gjør de meget snart nærings- 

 materialet flydende og gaar derved selv tilgrunde. I den senere tid 

 har særlig R. Du bois i Paris beskjæftiget sig med det lys, som ud- 

 straaler fra dem. Sine resultater har han fremlagt i : „ Om belysningen 

 med koldt, fysiologisk, saakaldt levende lys". I korthed er indholdet 

 af dette arbeide følgende: Det fysiologiske lys iudeholder de største 

 mængder af straaler af middels bølgelæugde med et minimum af varme 

 og kemiske straaler. Vanskeligheden ved at fremstille det i tilstræk- 

 kelig intensitet tror forfatteren at kunne overvinde ved hjælp af foto- 

 bakterier, som han ndsaar paa en af ham opfunden næringsvædske. 

 Under Pariserudstilhngen har han oplyst et værelse i Palais de TOp- 

 tique saa sterkt som ved en maaneskinsbelysning. Først efter flere 

 timer indvirker lyset paa den fotografiske plade. Det gaar gjennem 

 træ og karton, men ikke gjennem bladaluminium. 



De fleste lysende organismer hører hjemme i havet. Eiendomme- 

 lig nok sjnies ikke den klassiske oldtids lærde at have været opmerk- 



