87 



og omslutter den bikonvekse linse, som ligger paa indsnøringsstedet. 

 Foran denne linse har man et geléagtigt bindevæv. Ethvert lysorgan 

 ligger under et skjæl, mod hvis fortyndede pigmentfrie midte dets aab- 

 ning munder. Mellem de store lysorganer paa undersiden findes der 

 endnu en hel del, som er noget anderledes hyggede. 



Den sterkt forlængede første straale i rygfinnen tjener sandsynlig- 

 vis som tiltrækningsapparat, idet den som en livlig orm bevæges frem 

 og tilbage foran den vidtaabnede mund. 



Desværre kan vi ikke se dybhavsfiskenes lysen, da de, naar traw- 

 len bringer dem op til havets overflade, er døde eller døende. Disse 

 dyr, som alle lever undei- et uhyre tryk af vandmasserne, og hvis indre 

 kropsvæv maa hnve deh samme tryk, som et modtryk, der kan ophæve 







Fig. 2. Lysorgan hos chauhodus sloani. Frontalsnit. 200 X forstørret. 



det ydre, blir af trawlen hurtigt trukket op igjennom mindre og mindre 

 belastede vandlag, og tilsidst kommer de op i luften. Herved blir det 

 ydre tryk reduceret indtil en atmosfære, mens det kolossale indre tr3'k 

 bevirker en sprængnin.i; af de indre organers væv, hvad der fremkalder 

 døden. Kun en gang under den ovennævnte tyske dybhavsekspedition 

 lykkedes det at bringe en endnu svagt fosforescerende blæksprut, 

 enoploteuthis diadema, ind i mørkekamret og der at fotografere den. 

 (Blækspruten er afbildet i Chun: „Fra verdenshavets dybder"). De 

 i flere grupper og rækker ordnede lysorganer skinner lyseblaat, mørke- 

 blaat, rubinrødt, snehvidt og med perlemorsglans. „Det var pragt," 

 skriver Chun, „man skulde tro, at kroppen var besat med et diadem 

 med brogede ædelstene." 



Blandt oceandybets blækspruter findes der en hel del, som er for- 



