88 



synede med dette herlige smj^kke. Deres lysorgaiier er noget ander- 

 ledes hyggede end de ovenfor heskrevne. 



Tilslut skal jeg omtale nogle fænomener, som tilsyneladende er en 

 lyseu, men i virkeligheden hører de ind under lysretieksionens omraade. 



Øinene f. eks. hos hunden og katten lyser ikke i den forstand, 

 som dybhavsdyrenes lysovganer. Den reflekterer kun lyset. I absolut 

 mørke lyser de ikke. Det samme kan enhver sommerfuglssamler se; 

 naar han nærmer sig med en lygte til en ugle (noctuide), som sidder 

 paa det udlagte agn, vil dens øine lyse grønliggyldent. 



Paa en reflekteren af dagslyset beror ogsaa lysmosen schistostega 

 osmundaceas lysen. Dog er det ikke selve mosen, som lyser, men 

 dens protonema (forkim), som bestaar af kugleformede celler. De glas- 

 klare kugleceller virker som konvekse linser, der koncentrerer alt det 

 indfaldende lys paa et punkt paa cellens bagre væg. Paa dette sted 

 har cellens faa klorofjHkorii samlet sig. Disse tilbagekaster lyset i ret- 

 ning af de indfaldende straaler og giver det samtidig et smaragdgrønt 

 skjær. Dette fænomen har jeg gjentagne gange seet i sachsisk Schweiz. 

 Stiger man f. eks. fra Pfaffenstein ned til Goldschmiedshulen og ven- 

 der sig ved veiens deling mod venstre, hvor der er en udsigt mod 

 Konigstein, vil man under en overhængende klippe i baggrunden kunne 

 se den smaragdgrønne lysning, men samtidig de som glinsende guid 

 lysende kolonier af diatomeer og flagellater (chromulina), som ligeledes 

 vokser paa den slammede gruiid. Billedet lader sig ikke gjengive i 

 farver, selv den forøvrigt fortrinlige planche i Kerners „Plauteliv" 

 er kun et svagt forsøg herpaa. 



Refleksorganer eller muligens ogsaa lysoi'ganer kan vi finde hos 

 Amazonamandinens (poéphila mirabilis) unger. En fugleven i Halle 

 gjorde den opdagelse, at de fire iøinefaldende, prægtig blaafarvede 

 organer i ungernes mundvig lyste i redet som lyse punkter. Da un- 

 gerne døde, bragtes de til dr. Brandes, som foretog seriesnit gjen- 

 nem organerne ; han fandt dog ikke noget, der talte for, at disse or- 

 ganer var lysende. Kjertel celler uden udførselsgang, som altid findes 

 i saadanne organer, og som producerer det lysfrembringende kemiske 

 stof, kunde ikke paavises. Efter dette skulde der saaledes ikke være 

 tale om en egen lysproduktion.') 



Organerne har en enorm fortykkelse af cutis, som delvis er om- 

 given af en pigmenteret kappe. Mellem cutisfortykkelsen og epidermis 



^) Se nærmere herom i „Naturea" 1903, pag. .3.'}8. 



