89 



ligger tæt sammentrængte bindevævsfibre, 'hvori der er indleiret spredte 

 pigmentceller. Desværre mangler vi ganske analogier til dette, som 

 kunde lette os forstaaelsen af det. Det er muligt, at organerne har 

 været deformeret, fuglene havde nemlig lif:;get en dag tør, og de var 

 allerede noget indskrumpede. 



Foruden disse merkværdige organer findes der paa ganen fem 

 symetrisk stillede pigmentflekker, som man forøvrigt ogsaa kan se hos 

 andre fuglearter. Man betragter dem som veivisere for forældrene, 

 at de under fodringen bedre kan finde de forsultne aabne gab. Paa 

 samme maade maa vi tyde det gule neb, som vi finder hos saa mange 

 redeunger, mens det forsvinder, naar ungerne vokser til. Det er en 

 kjendsgjerning, at de blaa organer hos amandinen, der ikke kan paa- 

 vises hos den voksne fugl, lyser som klare punkter ud af redehulens 

 mørke. De fodrende forældre kan derved, naar de fra det klare dags- 

 lys kommer ind i det mørke rede, med lethed fuide de forsvdtne smaas 

 opsperrede neb. For endelig at faa afgjort, om disse organer er lys- 

 eller reflektionsorganer, maa vi vente, indtil der foreligger direkte iagt— 

 tagelser herom, de vil med sikkerhed afgjøre spørgsmaalet. 



I tilslutning til, hvad Hau pt her skriver om de saakaldte lys- 

 organer hos amandinerne eller pragtfinkerne kan meddeles, at Carl 

 Chun i mai 1903 havde anledning til nærmere at undersøge en levende 

 redeunge af Gould-amandinen, poéphila gouldiæ. Om disse undersøgel- 

 ser redegjør Chun nærmere i „Zoologischer Anzeiger'' (vol. 27, no. 2), 

 hvoraf hei' skal hidsættes : 



Ungen var ca. 6 dage gammel og ganske nøgen. De blaa neb- 

 papiller, som udstraaler lyset, var vel udviklede. Ungen blev straks 

 bragt ind i et fotografisk mørkekammer. Straks dette blev halvmørkt, 

 begyndte papillerne at gløde som øinene hos sphingiderne eller hos 

 dybhavskrebsene, men da vinduslemmerne blev fuldstændig lukkede, 

 ophørte gløduingen. Først da der igjen blev sluppet en smal stribe 

 lys ind i rummet, kom den igjen meget smuk og tydelig, særlig naar 

 fuglen, som laa i den hule haand, blev holdt bort fra lyset. Da ungen 

 senere blev kloroformeret i fuldstændig mørke, kunde ikke glødningen 

 iagttages. 



Dette viser, at den saakaldte lysen hos jjragtfinkerne ikke er noget 

 egte lysfænomen, men kun en reflektering af det sparsomme lys, som 

 falder ned i det mørke rede. 



