106 



saa, som tidligere nævnt, udbredte i ,,karfiuren". Almindelig ser mau 

 den intenst gulfarvede ranunculus mont au us, den liaarede hiera- 

 cium villosum, de gyldent røde hieracinm aurantiacum og 

 crepis aurea, samt solblom (arnica montana). Saa tinder vi hyppig 

 ogsaa den store, lysegule pedicularis foliosa og de rødblomstrede 

 arter, pedicularis cæspitosa og verticillata. Overalt lyser en 

 jmøde tri fo li nm alpinum's røde blomsterhoveder, en kløver, der af 

 udseende er meget ulig vore arter af samme slegt. Ogsaa andre erte- 

 blomster vil vi finde, som den skiddenrøde hedysarum obscurum, 

 den gulblomstrede hippocrepis comosa samt de os velkjendte 

 phaca frigida og astragalus alpinus, og desuden oxytropis 

 camj^e stris o. m. fl. Er man tidlig nok ade om vaaren, faar man 

 ogsaa se anemone r ne i fuldt flor: den gule anemone sulphurea 

 og de hvide, pragtfulde a. vern alis, alpina og narcissif lora. 

 Hyppig sees ogsaa den vakre geum montanum med den ene store, 

 gule blomst. Helst hvor græsset ikke er for høit, staar de d3^bblaa 

 gentianaer, hvoraf vor egen art g. nivalis samt især g. acaulis 

 og verna tor være de mest bemerkelsesværdige. Et par arter af denne 

 slegt gaar i alperne meget høit, ja endog over en høide af 4000 m. o. h. 

 I det farverige selskab deltager ogsaa flere arter campanula, som 

 den lyseblaa c. barbata, der allerede begynder at vise sig langt nede 

 paa fjeldsiden, og som gaar helt op til den evige sne, samt den mørke- 

 blaa, énblomstrede c. scheuchzeri og den sirlige c. pusilla. Videre 

 vil vi finde et par smaa arter phyteuma og flere violer, hvoraf især 

 den vakre viola calcarata gjør sig bemerket. Naar saa hertil kom- 

 mer den smukke forglemmigei, myosotis alp es tris, og af kurv- 

 blomstrede den hvidfiltede antenn aria carpathica, den vellugtende 

 acbillea moschata, samt den violette aster alpinus, saa er ial- 

 fald en del af de mest iøinefaldende planter paa disse blomstersmjdckede 

 Alpe-enge nævnt. 



Der, hvor jordbunden er fugtig, er vegetationen noget anderledes 

 i sin sammensætning, vil en del planter savnes, hvorimod en del andre 

 — særlig nogle orchideer — kommer til. 



Paa tørrere klipper finder vi flere af Alpernes største prydelser, 

 saaledes fremfor alle auriklerne. Den storblomstrede, gule, vel- 

 lugtende primula auricula og den blaaviolette, klæbrige p. viscosa 

 tør van-e af dem, der først falder i øinene. Talrige sildre arter ser 

 vi ogsaa paa klipperne, som den lille moslignende saxifraga bryoi- 



